Єдиний унікальний номер 234/11122/18 
Номер провадження 22-ц/804/3313/20        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

29  грудня 2020 року
          
м. Бахмут 

справа  № 234/11122/18
провадження  № 22-ц/804/3313/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого  Хейло Я.В.
суддів   Мірути О.А., Тимченко О.О.

за участю секретаря Цимбал Д.А.

учасники справи:

позивач   ОСОБА_1 

відповідач ОСОБА_2 

третя особа  приватний нотаріус Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Соловйова Світлана Семенівна

третя особа  приватний нотаріус Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Стародубцева Людмила Володимирівна

третя особа  ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Соловйова Світлана Семенівна, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Стародубцева Людмила Володимирівна, про визнання заповіту недійсним (суддя Демидова В.К.), ухваленого в приміщенні суду в місті Краматорськ Донецької області,  –

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У липні 2018 року позивач  ОСОБА_1 звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її невістка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину, ВРС № 080945 від 04.05.2012 року та свідоцтва про право власності, б/н 10.06.1996 року.

26 лютого 2018 року вона подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини як спадкоємець за заповітом, однак виявилось, що її невістка за життя склала заповіт, яким заповідала усе майно відповідачці ОСОБА_2 . 

Вважає, що заповіт порушує її права як спадкоємця. Вказує, що стан здоров`я ОСОБА_4 був нестабільний та вона потребувала постійного її нагляду. Причиною смерті померлої є ішемічна хвороба серця: атеросклеротичний кардіосклероз. 

В серпні 2017 року, помер рідний син ОСОБА_4 - ОСОБА_5 . Вона допомагала ОСОБА_4 з його похованням. Після його смерті, її ОСОБА_4 втратила інтерес до життя, і стан її здоров`я значно погіршився, вона постійно відчувала якесь занепокоєння. З кінця листопада 2017 року вона стала почувати себе  гірше, в неї погіршилася пам`ять та почались проблеми з серцем. 

За період з листопада 2017 року  до кінця січня 2018 року , вона за нею опікувалась, готувала їжу, вбирала у квартирі, стирала одяг, сплачувала за неї комунальні послуги. 

У зв`язку з тим, що вона проживала з померлою в одному домі, в іншому під`їзді, то ОСОБА_4 , майже увесь час, знаходилася в неї у квартирі, ключі від її квартири знаходились весь час у неї. Своє бажання знаходитись поруч з нею, вона обґрунтовувала тим, що не може знаходитись одна, їй боязно, а в неї вона почувала себе спокійнішою. У середині січня 2018 року ОСОБА_4 стало зле, з`явились сильні болі у спині та в серці,  вона попала у терапевтичне відділення у КМУ «Міська лікарня 1» з діагнозом атеросклеротичний кардіосклероз де і померла. 

В цей час вона купувала ліки, відвідувала її кожен день, готувала їжу. 17 лютого 2018 року близько об 11.00 їй повідомили з лікарні, що її невістка померла. Поховання померлої відбулося 19 лютого 2018 року. Вона сплачувала за послуги ритуальної служби, організовувала поховання на цвинтарі, влаштувала поминальний обід. За життя, невістка до неї гарно відносилася, вона вважала її членом своєї сім`ї. Про те що вона хоче заповісти свою квартиру відповідачці, вона нічого не казала, а навпаки, говорила, що після її смерті все її майно перейде до неї та висловила бажання скласти відносно неї заповіт. 
04 березня 2016 року о 12 годині 20 хвилин ОСОБА_4 склала заповіт на її йм`я, який посвідчений державним нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. на її ім`я.

Вважає, що заповіт на ім`я відповідача є недійсним, оскільки померла ОСОБА_4 на час його складання за станом здоров`я вже не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Соловйовою С.С. від 7 грудня 2017 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В апеляційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 

Зазначає, що підставою для звернення до суду з позовом став заповіт, складений ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Стародубцевою Л.В. за реєстровим номером №3999 від 07 грудня 2017 року.

Однак, спадкодавцю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 було поставлено діагноз Дисциркулярна енцефалопатія 2 ступеню. На момент смерті спадкодавця було поставлено діагноз Дисциркулярна енцефалопатія 3 ступеню з церебростеничним синдромом та за станом здоров`я вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

На думку позивача, проведена у справі посмертна судово-психіатрична експертиза була здійснена експертами поверхнево, однобічно, а висновок експертизи обґрунтований лише тим, що за життя ОСОБА_4   не було встановлено психіатричної хвороби.

Висновок експертизи викликає сумніви в його правильності, з огляду на це у суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, однак ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 25 серпня 2020 року у задоволенні клопотання було відмовлено з формальних підстав.
  
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, що належних та допустимих доказів на підтвердження поверхневості тп необґрунтованості  експертного дослідження позивачем не надано, це особиста думка позивача.

Посилається на статті 203, 1257 ЦК України та зазначає, що вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив ОСОБА_2 , в якому вона зазначила, що для експертного дослідження було надано не всі матеріали.

ОСОБА_4 була не в змозі вести побут самостійно, у зв`язку з чим позивач їй допомогала, з 2017 року вона самостійно нікуди не їздила, оскільки потребувала постійної допомоги та її стан здоров`я тільки погіршувався.

Також зазначила, що не згодна з показаннями свідків, а саме сина відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Крім того, при ухваленні оскаржуваного рішення судом не було враховано інтереси онуків, які залишились сиротами; спадкодавець допомагала їм, а після її смерті піклуватись за ними стала ОСОБА_3 .

Просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Губенко О.В. у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги повністю підтримали та просили її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник – адвокат Хижняк М.В.в засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Третя особа приватний нотаріус Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Соловйова Світлана Семенівна в судове засідання не з`явилась, причину не повідомила, про день та час розгляду справи відповідач повідомлена належним чином.

Третя особа приватний нотаріус Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Стародубцева Людмила Володимирівна в судове засідання не з`явилась, причину не повідомила, про день та час розгляду справи відповідач повідомлена належним чином.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, причину не повідомила, про день та час розгляду справи відповідач повідомлена належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 19 лютого 2018 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Краматорську Донецької області померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину, ВРС № 080945 від 04.05.2012 року та свідоцтва про право власності, б/н 10.06.1996 року.

Згідно заповіту, посвідченого 4 березня 2016 року державним нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С., ОСОБА_4 , все своє майно де б воно не було із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом чи за заповітом матиме право, заповідала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до копії заповіту, посвідченого 7 грудня 2017 року приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Стародубцевою Л.В., ОСОБА_4 , все своє майно де б воно не було із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом чи за заповітом матиме право, заповідала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За висновком судово-психіатричної експертизи №59 від 21.04.2020 року  ОСОБА_4 ,1940 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , на період складання заповіту ІНФОРМАЦІЯ_7 не страждала хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом душевної діяльності, слабоумством. На момент складання заповіту 07.12.2017 року, за психічним станом могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. (том 1, а.с. 188-203).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

У відповідності з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає. 

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що медичними документами та висновками судової експертизи не підтверджено наявності у спадкодавця тимчасової чи хронічної психічної хвороби чи розладу, що дає підстави стверджувати про її тимчасову недієздатність на момент складання другого заповіту, заповіт на ім`я ОСОБА_2 складено після складання заповіту на ім`я ОСОБА_1 та в силу положень статті 1254 ЦК України відсутні підстави для визнання заповіту недійсним. 

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно заповіту, посвідченого 4 березня 2016 року державним нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С., ОСОБА_4 все своє майно де б воно не було із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом чи за заповітом матиме право, заповідала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до заповіту, посвідченого 7 грудня 2017 року приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Стародубцевою Л.В., ОСОБА_4 , все своє майно де б воно не було із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом чи за заповітом матиме право, заповідала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частин 1-3 статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Положеннями статті 1257 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним. Відповідно до частин першої вказаної норми, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. 

Відповідно до частини 1 статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За правилами частини 1 статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до частини 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до частини 2 ст. 1257 ЦК підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 17.09.2014 р. у справі № 6-131цс14.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 16 постанови № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15.12.2017 року, це ст. 105 ЦПК) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочинів недійсними із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII, яка діє з 15.12.2017 року, це ст. 89 ЦПК).

Тобто, при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК (в редакції станом на 2016 рік) за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно з постановою Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. 

Перевіряючи законність висновку суду першої інстанції щодо  недоведеності факту неспроможності  померлої ОСОБА_9 під час складання заповіту 7 грудня 2017 року розуміти значення своїх дій на керувати ними, апеляційний суд вважає необхідним зазначити наступне.

Ухвалою  Краматорського міського суду Донецької області від 18 листопада 2019 року було задоволено клопотання представника позивача Губенко О.В. про призначенні у справі посмертної судово-психіатричної експертизи, на вирішення експертизи поставлено запитання: 1) в якому психічному стані знаходилась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Краматорськ Донецької області, у період складання заповіту 07 грудня 2017 року?; 2) чи могла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Краматорськ Донецької області, за своїм психічним станом, у період складання заповіту 07 грудня 2017 року, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?
Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. 
Для проведення експертизи надано матеріали цивільної справи № 234/11122/18 разом з медичними картками на ім`я ОСОБА_4 (том 1, а.с. 170)

За висновком судово-психіатричної експертизи №59 від 21.04.2020 року  ОСОБА_4 ,1940 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , на період складання заповіту ІНФОРМАЦІЯ_7 не страждала хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом душевної діяльності, слабоумством. На момент складання заповіту 07.12.2017 року, за психічним станом могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. (том 1, а.с. 188-203).

Згідно з частиною 2 статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. В ухвалі (постанові) про призначення повторної експертизи зазначаються обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта. Проведення повторної експертизи може бути доручено тільки іншому експертові.

Колегія суддів вважає, що експертиза, всупереч доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , призначена та проведена відповідно до вимог закону. 

Зазначений висновок експертизи є категоричним, не викликає сумнівів в його правильності : експертиза була проведена за ухвалою суду, постановленою на задоволення клопотання представника позивача, відповідною експертною установою, яку зазначив позивач, для проведення експертизи експертам надано матеріали цивільної справи, медичні карти ОСОБА_4 .

Під час проведення експертизи експерти використовували дані із матеріалів цієї цивільної справи, медичні документи померлої. Висновок цієї експертизи стосується психічного стану  померлої ОСОБА_10 саме на момент складання і підписання заповіту від 7 грудня 2017 року  на користь  ОСОБА_2 та не суперечить іншим доказам у справі.

Доводи позивача, що експертний висновок є недостатньо обґрунтованим і суперечить іншим матеріалам справи, існують сумніви в його правильності, а під час призначення та проведення експертизи істотно порушено процесуальні норми є необґрунтованими та такими, що не підтверджені будь-якими належними доказами.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилання у скарзі, що встановлений   ОСОБА_9 у листопаді 2017 року  діагноз – дисциркуляторна енфефалопатія другого ступеню, а станом на 18 січня 2018 року вже і третього ступеню залишився поза увагою експертів, фактичним обставнам справи не відповідає, оскільки цей діагноз відображений як у медичних документах так і в самому висновку експертизи.

Крім того, посилання у скарзі, що для цієї стадії захворювання притаманні більш виражені дисмнестичні та інтелектуальні розлади не можуть бути прийняти до уваги апеляційний судом, оскільки можливість визнання судом заповіту  недійсним з наведених у позові підстав пов`язана з неможливість усвідомлювати дії та керувати ними саме на час складання оспорюваного заповіту,тобто станом на 7 грудня 2017 року,  що і було предметом дослідження судово-психіатричної експертизи.

Доводи апеляційної скарги позивача в тій частині, що з пояснень допитаних у судового засіданні свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 вбачається, що з листопада 2017 року ОСОБА_10 стала дивно себе поводити, також не заслуговують на увагу, оскільки вони не є спеціалістами у галузі психіатрії, а будь-які зовнішні обставини, зокрема , показання свідків про повідінку особи, мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатна особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та або (керувати) ними.   

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши всі надані у сукупності докази, висновок судово-психіатричної експертизи, медичні картки амбулаторного хворого №Оз2б, №20580, № 136 від 28.01.2018 року з КНУ «МЛ №1» на ім`я ОСОБА_10 , дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У відповідності з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом  справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Враховуючи викладене, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                        
                                                                                                                      Я.В. Хейло    

Судді:                                                                                                            О.А. Мірута

                                                                                                                           О.О. Тимченко