Справа № 161/18919/19 	Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І. Б. 	
Провадження № 22-ц/802/1255/20  Категорія: 82 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
16 грудня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Карпук А.К., Федонюк С.Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про захист прав споживачів та відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2020 року, 
                                       В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Нова пошта» про захист прав споживачів та відшкодування шкоди 
Покликався на те, що 28.08.2019 у відділенні ТОВ «Нова пошта» в с. Рованці Луцького району з метою відправлення посилки з двома передніми фарами до автомобіля «Субару Аутбек» 2013 року випуску, передав фари працівнику ТОВ «Нова пошта» для проведення пакування. На підтвердження відправлення посилки ним була оформлена експрес накладна №59000444075187 від 28.08.2019, в якій зазначено, що прийнято до відправлення фари 2 (дві) штуки вагою 80 (вісімдесят) кг, місця 2, оголошеною вартістю 28600 грн. 30.08.2019 ТОВ «Нова пошта» йому було повернуто посилку по експрес накладній №59000444733261 в зв`язку з відмовою отримувача від отримання посилки після її огляду на відділенні ТОВ «Нова пошта» в м. Кременчук. Після повернення посилки її вміст був ним оглянутий в присутності працівників відповідача. Під час огляду було виявлено пошкодження відправлення, а саме: в обох фарах були відламані кріплення. Про виявлення пошкодження був складений акт приймання-передачі, в якому зазначено, що ліхтарі були упаковані в повітряно-пухирчату плівку, стрейч плівку та коробку. В ході огляду упаковки встановлено, що вона була у використанні та пом`ята. У відшкодуванні вартості пошкодженого відправлення на його претензію йому було відмовлено, як зазначено у листі-відповіді, через те, що не збігається місце пошкодження вантажу з місцем ушкодження упаковки. 
Просить стягнути з відповідача в його користь 28600 грн. в якості компенсації пошкодженого вантажу за договором поштового відправлення.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2020 року  в задоволені позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити  нове рішення про задоволення позову.
Відповідно до вимог ч. 13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.5 ст. 268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції-без змін. 
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із бездоказовості та безпідставності заявлених позивачем вимог.
Такі висновки суд зроблені з врахуванням встановлених обставин справи та у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що регулюють дані правовідносини.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з експрес-накладною № 59000444075187 від 28.08.2019 року з відділення ТОВ «Нова пошта» в с. Рованці Луцького району Волинської області позивачем були відправлені дві фари, фактичною вагою 20 кг, об`ємною вагою 80 кг, кількість місць 2, оголошеною вартістю 28 600 грн. (а.с. 24).
При складанні товарно-транспортної накладної відправник, передавши вантаж для перевезення, погодився з умовами публічного договору (публічна оферта), розміщеного на офіційному сайті www.novaposhta.ua та відповідно засвідчив, що ознайомлений з умовами надання послуг TOB «Нова пошта».
30.08.2019 позивачу повернуто посилку по експрес-накладній № 59000444733261 у зв`язку з відмовою отримувача від отримання посилки після її огляду.
02.09.2019 року був складений акт приймання-передачі, що був підписаний позивачем та представником відповідача, в якому було зазначено, що фари були упаковані в коробку, повітряно-пухирчату плівку, пінопластову обрізь; стан зовнішньої упаковки: нова, ціла; стан додаткової упаковки в середині: нова, ціла; стан вмісту відправлення: відламані кріплення на фарах, одне кріплення відсутнє; спеціальне маркування «Обережно крихке!» є, інше спеціальне маркування: немає, огляд здійснювався в момент отримання відправлення (а.с. 4).
02.09.2019  ОСОБА_1 було складено претензію (а.с.3).
Листом на претензію позивача від 08.10.2019 року № 15554 ТОВ «Нова пошта» відповіла відмовою з посиланням на п. 7.2.7. Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлення, а саме: якщо під час видачі відправлення сторонами буде виявлено пошкоджене відправлення або відправлення, якого не вистачає в цілій (неушкодженій) упаковці, відповідальність за будь-які пошкодження, нестачу або відсутність вмісту відправлення всередині упаковки покладається на відправника (а.с. 5).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що саме під час транспортування вантажу сталося пошкодження товару, що виразилось  в обломі кріплення в обох фарах, а тому саме на відповідачі лежить обов`язок відшкодування шкоди.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти,заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України).
Частиною 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно із ч. 1ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Згідно ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Відповідно до ст. 52 Закону України «Про автомобільний транспорт», на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.
Відповідно до частини першої та другої статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Статтею 924 ЦК України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Зазначена норма передбачає принцип вини перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.
Відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони, тобто законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1-2 ст. 633 ЦК України).     
Пунктом 3.4. Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТзОВ «Нова Пошта» (далі - Публічний договір) визначено: шляхом передачі замовником відправлення Експедитору для надання послуг, передбачених договором, замовник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з положеннями договору, Умовами надання послуг, чинними на момент передачі відправлення для транспортування, та зобов`язується їх виконувати незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису відправника (а.с. 33-36).
Замовник зобов`язаний відповідно до вимог Експедитора чітко та правильно заповнити експрес-накладну (заповнити всі обов`язкові поля, зазначити достовірну інформацію тощо) на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес-накладну Експедитору. Відправник несе відповідальність за інформацію, вказану ним в експрес-накладній.(п. 4.3.2 Публічного договору).
Експедитор зобов`язаний забезпечити збереження відправлення з моменту його прийняття для надання послуг до моменту його видачі одержувачу за умови дотримання замовником положень договору та Умов надання послуг (п. 4.1.2 договору).
Відправник запаковує відправлення (тобто сам обирає необхідний вид пакування з урахуванням особливостей вантажу та забезпечує його запаковування чи замовляє таку послугу), тип упаковки повинен відповідати особливостям відправлення та забезпечувати його повну цілісність під час транспортування з урахуванням вантажно - розвантажувальних робіт.  (підпункт 4.3.4 п. 4.3, п. 5.1 Публічного договору).
У пункті 7.2.7. Публічного договору зазначено, якщо під час видачі відправлення сторонами буде виявлено пошкоджене відправлення або відправлення, якого не вистачає в цілій (неушкодженій) упаковці, відповідальність за будь-які пошкодження, нестачу або відсутність вмісту відправлення всередині упаковки покладається на відправника.
Експедитор не несе відповідальності за пошкодження відправлення без упаковки або в упаковці, що не забезпечує його цілісності чи не відповідає особливостям відправлення. Експедитор не несе відповідальності за цілісність, збереженість (схоронність) відправлення або його нестачу у випадку, якщо відправлення передається одержувачу або відправнику в цілій/неушкодженій упаковці, а також, якщо виявлені пошкодження упаковки не збігаються з пошкодженнями відправлення.( П. 7.2.5., 7.2.8 Публічного договору).
Згідно з п.7.2.13 Публічного договору, експедитор не зобов`язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам.
Відповідно до п. 15.1.Наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом.
Тобто єдиним належним та допустимим доказом стану вантажу є саме акт, яким встановлено цiлiснiсть зовнішньої упаковки.
Жодних слідів руйнуючого впливу на упаковку відправлення, які б відповідали пошкодженню фар, сторонами при огляді не виявлено.
При цьому позивач, проставивши свій власноручний підпис на даному акті, фактично погодився з тією інформацією, яка у ньому викладена, зокрема із цілісністю та неушкодженістю упаковки в якій транспортувалось відправлення.(а.с. 4).
Таким чином акт приймання-передачі прямо вказує на відсутність вини перевізника у пошкодженні вмісту вантажу.
Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Приписи ст. 924 ЦК України передбачають принцип винності у разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що стороною позивача не доведено, та судом в ході розгляду справи не встановлено наявність вини відповідача.
Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову. 
Позивач не довів неправомірність дій відповідача, а натомість відповідач довів відсутність своєї вини, за відсутності пошкодження упаковки. Позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що товар всередині упаковки без її пошкодження міг бути пошкоджений внаслідок його транспортування, а отже виниклі пошкодження виникли не під час перевезення вантажу та поза межами цивільно-правової відповідальності перевізника.
Належних та допустимих доказів, які б встановлювали розмір завданої фактичної шкоди у вигляді вартості пошкодженого майна позивачем не надано, та будь-яких клопотань в цій частині в ході розгляду справи заявлено не було.
Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели або могло призвести до неправильного вирішення справи та слугували безумовною підставою до скасування судового рішення.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 16 грудня 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
                                         У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Луцького мсіькрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2020 року  в даній справі-без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий

Судді