П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/2406/20	
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Стас Л.В.,
суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Федосєєва Сергія Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач/скаржник) звернувся з позовом до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі – Відповідач 1), Головного державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Федосєєва С.М. (далі - Відповідач 2), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про поновлення вчинення виконавчих дій, винесену 04 серпня 2020 року Відповідачем 2 у виконавчому провадженню №54092831.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначав, що держаний виконавець залишив поза увагою те, що у рішенні Херсонського районного суду Херсонської області від 13 листопада 2019 року та постанові Херсонського апеляційного суду від 09 червня 2020 року питання щодо скасування заходів забезпечення позову не вирішувалося. 
Таким чином, позивач впевнений, що до моменту скасування ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 19 серпня 2017 року, якою вжиті заходи забезпечення позову, будь-які дії щодо вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису від 28 грудня 2016 року, є незаконними.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Справу розглянуто з викликом сторін та особливостями встановленими ст.287 КАС України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що на момент винесення Відповідачем 2 постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 04 серпня 2020 року заходи забезпечення були чинними. За таких обставин наголошує на тому, що державний виконавець був не вправі вчиняти будь-які виконавчі дії з примусового виконання виконавчого напису від 28 грудня 2016 року.
Відповідачі не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів, відповідно до п.2 ч.1 ст. 311, ч.2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд справи у письмовому провадженні.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом встановлено, що в Суворовському районному відділі державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) знаходиться виконавче провадження №54092831 з примусового виконання виконавчого напису виданого 28 грудня 2016 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. про звернення стягнення на кафе з літнім майданчиком загальною площею 196,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 серпня 2017 року вжито заходи забезпечення позову по справі №766/13967/17 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г., зареєстрований в реєстрі за №7324 про звернення стягнення на кафе з літнім майданчиком загальною площею 196,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
31 серпня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчих дій.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 листопада 2019 року №766/13967/17, залишеного без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 09 червня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
04 серпня 2020 року державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Федосєєвою С.М. винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.
Не погоджуючись з діями Відповідача 2 щодо поновлення вчинення виконавчих дій позивач звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з того, що рішення Херсонського міського суду Херсонської області, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, набрало чинності 09 червня 2020 року, таким чином, заходи забезпечення позову вжиті ухвалою від 19 серпня 2017 року у справі №766/13967/17 припинили свою дію з дати набрання чинності вказаним рішенням.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин (далі - Закон №1404-VІІІ).
Згідно з ч.1 ст.1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 ст.5 Закону №1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною 1 ст.18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі:
1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу;
2) зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа;
3) зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення;
4) відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника);
5) звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону;
6) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення;
7) якщо вони вчиняються до оптового постачальника електричної енергії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії";
8) затвердження плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) якщо стягувач включений до плану санації;
9) надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
10) включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);
11) встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов`язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження;
12) включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації;
13) наявності підстав, передбачених статтею 2-1 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку";
14) наявності підстав, передбачених статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств".
Відповідно до ч.1 ст.35 Закону №1404-VІІІ виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої ст.34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.
Статтею 158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч.9). У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч.10).
Такі ж умови скасування заходів забезпечення позову визначені частиною 6 статті 157 КАС України за якою, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.
Разом з тим, законодавством не передбачено збереження заходів забезпечення позову до розгляду справи у касаційному порядку, оскільки за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд касаційної інстанції у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії (ч.8 ст.394 ЦПК України).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися для захисту відповідного права заявника та на період вирішення та розгляду справи до набрання законної сили судовим рішенням в межах цієї справи.
Частиною 2 ст.273 ЦПК України встановлено, що у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Так, колегія суддів зазначає, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 листопада 2019 року у справі №766/13967/17, залишеного без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 09 червня 2020 року, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 
Вказане рішення, відповідно до вимог ч.2 ст.273 ЦПК України, набрало чинності 09 червня 2020 року.
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що заходи забезпечення позову втратили свою дію з дати набрання законної сили відповідним рішенням, тобто 09 червня 2020 року.
При цьому, частиною 1 ст.35 Закону №1404-VІІІ встановлено, що після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.
Таким чином, з урахуванням ч.1 ст.35 Закону №1404-VІІІ, державний виконавець діяв в межах чинного законодавства приймаючи спірну постанову від 04 серпня 2020 року про поновлення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №54092831.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та відзиву на позов. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.ст.315,316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Федосєєва Сергія Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 12.11.2020р.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.