П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/2601/19	
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Управління Держпраці у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 по справі № 400/2601/19 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ЕЛЬФ" до Управління Держпраці у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови,- 

                                   ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
У серпні 2019 року ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "ЕЛЬФ" звернулось з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Миколаївській області  про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 06.05.2019 № МК1195/433/АВ/П/ЗБ-ФС в розмірі 12 59 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що відповідач не дотримався процедури, встановленої затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 “Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення” (надалі – Порядок № 509), та розглянув справу про накладення штрафу без повідомлення позивача про її розгляд. За твердженнями Товариства, посадова особа Управління під час проведення інспекційного відвідування порушила норми Закону України від 05.04.2007 № 877-V “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” (надалі – Закон № 877) та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 “Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю” (надалі – Порядок № 295). Крім того, як зазначив позивач, в акті інспекційного відвідування відсутня інформація про вчинення Товариством порушення, за яке згодом воно було притягнуто до відповідальності.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву у якому зазначив, підставою для проведення інспекційного відвідування було отримання інформації від територіального органу Пенсійного фонду України; факт отримання керівником Товариства повідомлення про інспекційне відвідування та направлення на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання підтверджується його підписом. Відповідач зазначив, що за результатами інспекційного відвідування був встановлений факт невиплати Товариством індексації заробітної плати працівникам у листопаді та грудні 2018 року, що було кваліфіковане як недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці. Відповідно, на позивача був накладений штраф у розмірі, визначеному абзацом третім частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України (надалі – КЗпП). Управління зауважило, що повідомлення про розгляд справу було направлено позивачу завчасно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 26 травня 2020 року позов задовольнив.
Визнав протиправною та скасував винесену 06.05.2019 заступником начальника Управління Держпраці у Миколаївській області постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК1195/433/АВ/П/ЗБ-ФС.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Миколаївській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ЕЛЬФ"  судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 копійок).
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Миколаївській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ЕЛЬФ" судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 576,30 грн. (п`ятсот сімдесят шість гривень 30 копійок).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з даним рішенням суду Управління Держпраці у Миколаївській області подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що Управлінням Держпраці у Миколаївській області повідомлення про розгляд справи призначеної на 06.05.2019 на 10.30 год. відправлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення 26.04.2019 за вих. №16/1948 (квитанція Укрпошти № 5403403919573), тобто за 9 днів до розгляду справи, отже строки повідомлення ФОП Управлінням не порушені. Лист із повідомленням повернувся до Управління. Тобто, не був отриманий позивачем. Оскільки Управління не може впливати на отримання суб`єктом господарювання поштової кореспонденції, за таких умов, відповідачем були вжиті заходи, щодо повідомлення суб`єкта господарювання.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.
Суд першої інстанції встановив, що листом від 29.03.2019 № 2517/04.03 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надіслало до Управління інформацію про те, що у Товаристві протягом року не підвищувалась заробітна плата, або сума підвищення становить менше суми нарахованої індексації (надалі – Лист ГУ ПФУ, а. с. 67-68).
Згідно з наказом від 10.04.2019 № 149 “Про проведення інспекційних відвідувань” (а.с. 63-64), посадова особа Управління в період з 10.04.2019 по 23.04.2019 мала провести інспекційне відвідування Товариства “за додержанням вимог законодавства про працю”.
На підставі зазначеного наказу інспектору праці ОСОБА_1 було видано направлення № 316 на проведення 11-12 квітня 2019 року інспекційного відвідування Товариства на предмет додержання вимог законодавства з питань праці (надалі – Направлення, а.с.65). У Направленні наявна інформація про: правову підставу для проведення інспекційного відвідування – підпункт 6 пункту 5 Порядку № 295; фактичну підставу – отримання Листа ГУ ПФУ; питання, що підлягають контролю; строк дії Направлення; наказ, на підставі його воно було оформлене. На Направленні є підпис особи, яка отримала його 11.04.2019. За твердженнями Управління, Направлення отримав саме керівник Товариства, і цей факт він не заперечив.
11.04.2019 керівник Товариства отримав повідомлення про інспекційне відвідування № 219 (надалі – Повідомлення, а.с.66).
12.04.2019  інспектор праці Бучко С.В. оформив акт інспекційного відвідування № МК1195/433/АВ (надалі – Акт, а.с. 69-75). Як вказано в Акті, інспекційне відвідування було проведено у присутності директора Товариства.
Згідно з пунктом 2 розділу “Опис виявлених порушень” Акта, Товариство порушило частину шосту статті 95 КЗпП, статтю 33 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР “Про оплату праці”, постанову Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 “Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення”. 
Так, згідно з Актом “… на підприємстві при наявності підстав не проводиться нарахування індексації … найманим працівникам не проведено нарахування зарплати в повному обсязі, фактично всім працівникам не донараховано по 73,64 грн. … тому працівникам не донараховано та відповідно не виплачено в повному обсязі заробітну плату за листопад 2018 року що підтверджується відомістю нарахування зарплати та виплати № 25 від 30.11.2018 року … не донараховано та відповідно не виплачено в повному обсязі заробітну плату за грудень 2018 року що підтверджується відомістю нарахування зарплати та виплати № 27 від 31.12.2018 року …”.
Згідно з інформацією, що міститься у листі Товариства від 17.04.2019, адресованому інспектору праці (а.с.33), відповіді на припис від 30.04.2019 (а.с.34, 35), а також у відзиві на адміністративний позов, індексацію заробітної плати за листопад та грудень 2018 року, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати працівникам Товариства було нараховано та виплачено у березні 2019 року.
Постановою від 06.05.2019 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК1195/433/АВ/П/ЗБ-ФС (надалі – Постанова, а.с.37-38) перший заступник начальника Управління, з посиланням на висновки Акта, відповідно до статті 259 КЗпП, пункту 8 Порядку № 509, на підставі абзацу третього частини другої статті 265 КЗпП, наклала на Товариство штраф в сумі 12 519,00 грн. (трикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення).
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.
Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Управління не довело дотримання ним норм Порядку № 509, що (з урахуванням висновків Верховного Суду, які в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, мають враховуватись судом) є підставою для визнання Постанови протиправною та її скасування .
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V, Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509(далі - Порядок №509)

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі частини 2 статі 12 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці», норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями. 
Частиною п`ятою статті 95 КЗпП України передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
За змістом частини 11 статті 7 Закону № 877 у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.
Однак, ця норма, в силу частин четвертої та п`ятої статті 2 Закону № 877, не є обов`язковою для відповідача.
Пунктом 28 Порядку № 295 передбачено, що у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.
Водночас, пунктом 29 Порядку № 295 встановлено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності, зокрема, за недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Згідно пункту 2 Порядку № 509, штрафи, передбачені частиною другою статті 265 КЗпП України, можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.
Пунктом 2 Порядку № 295 встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.
Пунктом 6 Порядку № 509 встановлено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж на п`ять  днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Як вказано у пункті 7 Порядку № 509, справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
Таким чином, Порядком № 509 визначено, що обов`язковою умовою розгляду справи є належне повідомлення особи, щодо якої її порушено, про такий розгляд.
При цьому, колегія суддів зазначає, що визначений пунктами 6, 7 Порядку №509 обов`язок суб`єкта владних повноважень своєчасно поінформувати Особу про розгляд справи кореспондується із правом такої Особи на участь в процесі прийняття рішення щодо притягнення до відповідальності, в тому числі правами Особи щодо надання доказів і пояснень,  користування юридичною допомогою, тощо. Встановлений пунктом 6 Порядку п`ятиденний строк являється відповідною гарантією саме для Особи, яку мають намір притягнути до відповідальності на можливість користування цією Особою своїми правами до моменту винесення Рішення про накладення (чи не накладення) штрафу.
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, згідно з фіскальним чеком, який надано відповідачем (а.с.77),повідомлення 26.04.2019  направлено рекомендованим листом, проте доказів вручення цього листа уповноваженій особі Товариства (або доказів своєчасного інформування Товариства за допомогою інших, передбачених у пункті 6 Порядку № 509, засобів) відповідач не надав.
Проаналізувавши положення Порядку № 509, колегія суддів зазначає, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи.
Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд по справі № 813/3415/18 (№ в ЄДРСР 82383730) від 12.06.2019.
Приписами часини 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із частиною 2 статті 2 цього ж Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (частина 2 статті 6 КАС України).
У пунктах 70 - 71 рішення від 20 жовтня 2011  року у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Підсумовуючи наведене та не вдаючись у оцінку оскаржуваної постанови від 06.05.2019 № МК1195/433/АВ/П/ЗБ-ФС, суд апеляційної інстанції вважає, що вона була прийнята відповідачем передчасно, із порушення встановленого порядку розгляду справи про накладення штрафу та права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.
Посилання апелянта на факт встановлення в преюдиційному порядку вини позивача у не нарахуванні та невиплаті індексації при виплаті заробітної плати працівникам позивача колегія суддів відхиляє з огляду на те, що апеляційний суд не надає оцінки оскаржуваній постанови з наведених вище підстав.
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "ЕЛЬФ" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 по справі № 400/2601/19 – залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.