ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                   Головуючий І інстанції: Спірідонов М.О.
21 грудня 2020 р.	Справа № 820/6924/16	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанов Харківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до центральної об`єднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, - 
В с т а н о в и л а:
19.12.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, правонаступником якої є Головне управління ДПС у Харківській області (далі – ГУ ДПС у Харківській області, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.07.2016 року № 0011431304, яким йому на підставі акту перевірки від 29.06.2016 року № 2455/20-30-13-04-07/ НОМЕР_1 за порушення ст.. 49 п. 49.18 п.п. 49.18.5 Податкового кодексу України (далі – ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, у розмірі 178.436,46 грн та 44.779,12 грн – за штрафними санкціями.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що йому за кредитним договором від 07.04.2008 року № 6299087 прощено саме проценти, що підтверджується довідкою відділення № 5 Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» в м. Харкові від 27.02.2017 року про стан та історію заборгованості і, таким чином, відповідачем порушені положення п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.
Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначає, що згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів фізична особа платник податків ОСОБА_1 у 4 кварталі 2013 року отримав доход з ознакою « 126» (дохід, отриманий платником податків як додаткове благо) сума фінансової допомоги, включаючи суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства відповідно до п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, який відображено ПАТ «ПУМБ». Перевіркою правильності визначення суми податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає сплаті платником самостійно, встановлено, що на порушення п.п. 164.2.17 п. «д» п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.3 п. 168 ст. 168 ПК України позивач ОСОБА_1 дохід не задекларував та не визначив податок на доходи фізичних осіб за ставками 15% та 17% у загальному розмірі 178.436,46 грн.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Суд відхилив доводи позивача про те, що йому за кредитним договором від 07.04.2008 року № 6299087 прощено проценти.
Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач просить його скасувати та прийняти нове по задоволення вимог адміністративного позову.
Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, по-суті, аналогічні підставам, вказаним в позовній заяві.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308). 
За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України слід частково скасувати, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 07.04.2008 року між позивачем ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» укладено кредитний договір № 6299087, відповідно до умов якого позивач зобов`язався перед банківською установою повернути отриманий кредит, сплатити проценти за його користування, а також виконати інші умови кредитного договору. ОСОБА_1 умови зазначеного договору порушено в частині своєчасної сплати кредитних коштів, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
26.12.2013 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 07.04.2008 року № 6299087 про припинення зобов`язань шляхом прощення боргу. Цією угодою банк та позичальник визнали, що сума заборгованості позивача за кредитним договором становить 311.487,01 доларів США, в тому числі                198.531,15 доларів США - заборгованість за кредитом; 112.955,86 доларів США - заборгованість за процентами.
Згідно з умовами додаткової угоди банк та позичальник дійшли згоди, що з огляду на скрутне фінансове становище позивача ОСОБА_1 банк застосовує стосовно позичальника процедуру прощення боргу за кредитним договором відповідно до ст. 605 Цивільного кодексу України за умови сплати позичальником частини суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 180.000 доларів США протягом одного дня з дня укладення додаткової угоди.
Умови додаткової угоди № 2 до кредитного договору від 07.04.2008 року № 6299087 про припинення зобов`язань шляхом прощення боргу позивачем виконано в повному обсязі, а тому відповідно до повідомлення Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» позивачу станом на 26.12.2013 року прощено частину боргу в розмірі 131.487,01 тис. доларів США.
За повідомленням банківської установи (т. 2, а.с. 38) сума прощення за основною сумою зобов`язання складає 18.531,15 доларів США, сума прощення за нарахованими процентами – 112.955,86 доларів США.
Відповідачем 29.06.2016 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача ОСОБА_1 щодо достовірності, повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської (незалежної професійної) діяльності за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 29.06.2016 року № 2455/20-33-17-02-07.
За наслідками проведеної перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст.164, п.п. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168, п. 174.3 ст. 174 ПК України з огляду на неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік та недекларування отриманого доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 1.050.975,67 грн. на підставі рішення банківської установи про анулювання кредитної заборгованості з повідомленням боржника про таке анулювання (прощення).
На підставі зазначеного акта перевірки Центральною об`єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.07.2016 року № 0011431304, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 178.436,46 грн. за основним платежем та 44.779,12 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.
Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Відповідно до п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді, зокрема, суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.
Відсутність у п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самосійним рішенням, була усунута шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
Отже законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором…
В контексті наведеного слід враховувати й положення п. 56.21 ст. 56 ПК України, якими встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Таке застосування норм відповідає й основним засадам податкового законодавства, проголошеним у ст. 4 ПК України.
Відтак оподатковуваним доходом є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що оподаткованим доходом позивача ОСОБА_1 у 4 кварталі 2013 року є основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком у розмірі 18.531,15 доларів США або за курсом НБУ – 148.119,48 гривні України. В свою чергу, податок на доходи фізичних осіб за ставками, встановленими п. 167.1 ст. 167 ПК України, складає (11.470 грн х 15%) = 1.720,50 грн + (136.649,48 грн х 17%) = 23.230,41 грн та згідно зі п. 126.1 ст. 126 ПК України штрафна санкція – 6.261,50 грн.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та необхідність скасування постанови Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2017 року в частині, якою судом відмовлено в задоволені вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 25.07.2016 року № 0011431304 про збільшення та сплату грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 192.003,17 грн. (за основним платежем – 153.485,55 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями – 38.517,62 грн.), з прийняттям нового судового рішення про задоволення цих вимог позивача ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 52, 139, 292, 293, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 25 липня 2016 № 0011431304 про збільшення та сплату грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 192.003,17 грн. (за основним платежем – 153.485,55 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями – 38.517,62 грн.), з прийняттям нового судового рішення про задоволення цих вимог ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 25 липня 2016 № 0011431304 про збільшення та сплату грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 192.003,17 грн. (за основним платежем – 153.485,55 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями – 38.517,62 грн.).
В іншій частині Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (ЄДРПОУ 43143704, адреса: м. Харків, вул. Пушкінська, 9) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у відшкодування витрат по сплаті судового збору 1.919,66 грн. (одна тисяча дев`ятсот дев`ятнадцять гривень шістдесят шість копійок).
          Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	
          Постанова у повному обсязі виготовлена і підписана 28 грудня 2020 року.