Справа № 2-9/11                                Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й. 
Провадження № 22-ц/811/1819/20                Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Савуляка Р.В., Ніткевича А.В.
секретаря: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 21 травня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2019 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державних виконавців та інших посадових осіб Жовківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.
В обґрунтування скарги покликається на те, що у Жовківському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-9/11 від 22.10.2013 року, виданого Жовківським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 555 332,20 грн. Стверджує, що державні виконавці Луцик М.М. та Чорний В.С. , здійснюючи виконавчі дії, виходять за межі своєї компетенції або ж відмовляють у вчиненні дій, істотно порушуючи при цьому права боржника, зокрема, знаючи, що ОСОБА_2 є недієздатним, при здійсненні виконавчих дій не залучають орган опіки та піклування.
Зазначає, що дізнався про відкриття виконавчого провадження з моменту фактичного здійснення відносно ОСОБА_2 виконавчих дій, а саме стягнення коштів з пенсії, опису і арешту майна, проте державний виконавець зобов`язаний не пізніше наступного дня з моменту відкриття виконавчого провадження направити постанову про відкриття виконавчого провадження стягувачу і боржнику, а ненаправлення такої постанови позбавило його як опікуна, використати своє право на оскарження постанов про відкриття виконавчого провадження. 
З наведених підстав просить вжити заходів реагування щодо бездіяльності державних виконавців Жовківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Чорного В.С. та Луцик М.М. у виконавчому провадженні № 58925599, у виконавчому провадженні їх відвести. 
Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 21 травня 2020 року закрито провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, що 12 червня 2019 року він звернувся до начальника Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відвід всіх виконавців Жовківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Листом від 16 липня 2019 року за підписом в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Львівській області в задоволенні даної заяви йому було відмовлено. Зазначає, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не звернув увагу, що його скарга фактично містить дві вимоги, а саме, визнання незаконною відмови Головного територіального управління юстиції у Львівській області та відвід державних виконавців, відтак порушено його права. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та задовольнити скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Львівській області. 
В судове засідання не з`явилися сторони, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки постанова Львівського апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги  ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 21 травня 2020 рокускладена 30 листопада 2020 року, то датою постанови є саме 30 листопада 2020 року.
ОСОБА_1 та Жовківський РВ ДВС Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 7900825319995 та № 7900825320039 ( а.с. 219-220).
16 листопада 2020 року ОСОБА_1 надіслав на електронну пошту Львівського апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з епідемією коронавірусу, станом здоров`я ОСОБА_2 , який знаходиться по рекомендації лікарів на самоізоляції, та запровадженням на території України карантину до 31 грудня 2020 року з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19.
ОСОБА_1 в поданому ним клопотанні зазначає, що також не має можливості з`явитися в судове засідання, призначене на 16.11.2020 року у зв`язку із запровадженням в Україні дії карантину з метою недопущення поширення захворювання на корона вірус, просив про відкладення розгляду справи «на значно безпечнішу дату, яку визначити врахувавши строк дії карантинних заходів».
Колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності скаржника на підставі наявних у справі даних та доказів, оскільки тривалість карантинних заходів визначити неможливо.
Крім цього, Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджуючи при цьому докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, а частиною 2 статті 372 цього Кодексу встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Інтереси ОСОБА_2 представляє ОСОБА_1 , матеріали справи не містять доказів перебування останнього на самоізоляції, що свідчить про те, що він мав можливість прибути в судове засідання, дана справа перебуває в провадженні судів з грудня 2019 року, тобто майже рік, а безпосередньо в суді апеляційної інстанції з червня 2020 року, тобто 6 місяців, відтак у скаржника було достатньо часу для наведення своїх доводів, в тому числі і в поданій ним апеляційній скарзі. 
Станом на час апеляційного розгляду справи (30.11.2020 року) введений Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020 року карантин триває вже понад вісім місяців і строки його завершення нікому не відомі: ця обставина є загальновідомою і не потребує доказування (частина 3 статті 82 ЦПК України).
В той же час, з метою забезпечення доступу до правосуддя під час дії в Україні карантину та на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 року № 196 було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, однак від скаржника заяв до суду про участь в апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції не поступало.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з  огляду на таке. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки питання відводу державних виконавців вирішується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби, в даному випадку, начальником Жовківського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Обгрунтовуючи скаргу,  ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 ,зазначає, що державні виконавці Жовківського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) Чорний В.С. та Луцик М.М. не повідомили опікуна недієздатного ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження, чим порушили його права, в тому числі, і право на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, відтак скаржник вважає, що державні виконавці прямо зацікавлені у виконані рішення суду на користь стягувача ОСОБА_6 , а тому підлягають відводу від виконання виконавчого провадження № 58925599.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення обставин, передбачених частиною четвертою статті 5 цього Закону, виконавець зобов`язаний заявити самовідвід та повідомити про це стягувача.
З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками. Відвід має бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і може бути заявлений у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.
Частиною 4 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» перебачено, що державний виконавець, приватний виконавець (далі - виконавець) не може виконувати рішення, якщо:
1) боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи.
Пов`язаними особами у розумінні цього Закону є юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або результати їхньої діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв:
виконавець безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами юридичної особи, яка є стороною виконавчого провадження, чи спільно з юридичною та/або фізичною особою, яка є стороною виконавчого провадження, володіє корпоративними правами будь-якої юридичної особи;
виконавець має право та/або повноваження призначати (обирати) одноособовий виконавчий орган або колегіальний склад виконавчого органу/склад наглядової ради зазначених юридичних осіб.
Пряма або опосередкована участь держави в юридичних особах не є підставою для визнання таких юридичних осіб пов`язаними;
2) боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем;
3) виконавець, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів;
4) сума стягнення за виконавчим документом з урахуванням сум за виконавчими документами, що вже перебувають на виконанні у приватного виконавця, перевищує мінімальний розмір страхової суми за договором страхування цивільно-правової відповідальності такого приватного виконавця.
Питання про відвід державного виконавця, який не заявив самовідвід, вирішується начальником відділу, якому підпорядкований державний виконавець, про що виноситься постанова (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження»).
Отже, порядок розгляду питання про відвід державного виконавця передбачений і детально регламентований ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження». 

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що суд не компетентний розглядати питання відводу державних виконавців, оскільки таке вирішується начальником відділу, якому підпорядкований державний виконавець, і належить виключно до його компетенції.
Вирішуючи питання про відвід державного виконавця начальник відділу, якому підпорядкований державний виконавець, виносить постанову. Однак в матеріалах справи відсутня постанова начальника Жовківського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів), якою б вирішувалося питання відводу державних виконавців у виконавчому провадженні № 58925599.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, оскільки для вирішення питання відводу державних виконавців скаржник повинен звернутися саме до начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець, а не до суду зі скаргою на дії державних виконавців Луцик М.М. та Чорного В.С. , заявляючи у скарзі вимогу про їх відвід.
Покликання апелянта на те, що 12 червня 2019 року він звертався до начальника Головного територіального управління юстиції про відвід усіх державних виконавців Жовківського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів), однак отримав відповідь за підписом в.о. начальника управління від 16 липня 2019 року, з якої вбачається, що у задоволенні заяви відмовлено, не можуть братися до уваги, оскільки як зазначена заява, так і відповідь за результатами її розгляду, на яку покликається апелянт, в матеріалах справи відсутні, крім того до апеляційної скарги такі додані також не були.
Аналізуючи зміст скарги ОСОБА_1 , поданої в інтересах недієздатного ОСОБА_2 , зокрема її прохальну частину, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що подана ним апеляційна скарга містить дві вимоги, а саме, визнання незаконною відмови начальника Головного територіального управління юстиції у Львівській області та відвід державних виконавців, оскільки заявником зазначена лише одна вимога «про вжиття заходів реагування щодо бездіяльності державних виконавців Жовківського районного ВДВС ГТУ у Львівській області Чорного В.С. та Луцик М.М. у виконавчому провадженні №58925599 за наведених вище обставин - відвести». Інших вимог скарга ОСОБА_1 не містить.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 ,- залишити без задоволення.
Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 21 травня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 30.11.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Савуляк Р.В. 

Ніткевич А.В.