Постанова
іменем України 
29 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 713/736/19
провадження № 51 – 5565 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                    ОСОБА_6 ,
засудженого                                                ОСОБА_7 ,
розглянув  у  відкритому  судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 липня 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 3 вересня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019260060000103, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Лопушна, а жителя — АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 5 грудня 2008 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 липня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Прийнято рішення щодо долі речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 3 березня 2019 року, близько 21:30, діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи в приміщенні інтернет-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у смт Берегомет Вижницького району Чернівецької області (вул. Центральна, 36є), вчинив розбійний напад на адміністратора цього закладу ОСОБА_8 , її неповнолітню доньку ОСОБА_9 , 2004 р.н., та ОСОБА_10 , поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для їх життя та здоров`я, яке полягало в тому, що ОСОБА_7 ударив рукояткою пістолета ОСОБА_10 в область розташування життєво-важливого органу – праву скроневу ділянку голови, після чого направив пістолет на потерпілих та став вимагати гроші. Однак грошима ОСОБА_7 так і не заволодів, оскільки його впізнала потерпіла ОСОБА_8 , у зв`язку з чим він одразу покинув місце події.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 3 вересня 2019 року вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 на підставах, передбачених ч. 1 ст. 412 КПК України, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.  Стверджує про порушення кримінального процесуального закону, які зводяться до неповноти судового розгляду, а також наполягає на тому, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на суперечливих показаннях потерпілих, тоді як обставини, що вказують на його непричетність до вчинення злочину, суд не дослідив. Крім того, ОСОБА_7 стверджує, що суди обох інстанції не перевірили належним чином заяву про застосування щодо нього недозволених методів під час досудового розслідування цього кримінального провадження.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 просили задовольнити касаційну скаргу на викладених у ній підставах.
Прокурор ОСОБА_5 просила залишити судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни як законні, а касаційну скаргу засудженого – без задоволення як необґрунтовану.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частиною 2 ст. 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_7 , посилаючись, окрім іншого, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, просить дати зібраним у справі доказам з точки зору достовірності іншу оцінку, ніж її дали суди нижчих інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку, згідно зі ст. 409 КПК України.
Підставами ж для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно зі ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за викладених у вироку обставин, суд зробив, дотримуючись принципів змагальності, рівності сторін та вимог ст. 23 КПК України, на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, оцінених відповідно до правил статей 85, 86 цього Кодексу з точки зору належності, допустимості, достовірності й достатності.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних у ході судового розгляду потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 щодо обставин вчинення розбійного нападу, під час якого ОСОБА_7 ударив рукояткою пістолета ОСОБА_10 у голову та направив пістолет на потерпілих, вимагаючи гроші. При цьому ОСОБА_8 наголосила, що у нападнику, на голові якого були капронові колготки, беззаперечно впізнала раніше знайомого їй ОСОБА_7 .
Виконуючи приписи закону, суд зіставив наведені у показаннях потерпілих фактичні обставини із даними, що містяться в досліджених у судовому засіданні письмових доказах, серед яких протокол огляду приміщення, де вчинено злочин, протоколи проведення слідчих експериментів за участю потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , конкретний зміст яких відображено у вироку, а також зафіксовані відомості на відеозаписі з камер спостереження на місці події. Крім того, суд оглянув речові докази, вилучені за місцем проживання ОСОБА_7 , – частину жіночих колготок, два пістолета – пластиковий та у металевому корпусі. 
Поряд із цим, суд перевірив показання засудженого та, з наведенням відповідних мотивів, дав їм належну оцінку. Ретельно розглянувши та проаналізувавши всі зібрані у справі докази в їх взаємозв`язку, суд аргументовано визнав неспроможними твердження ОСОБА_7 про непричетність до вчинення злочину та вмотивовано спростував висунуту засудженим на свій захист версію події.
Всі покладені в основу обвинувального вироку фактичні дані, в силу ст. 84 КПК України, є доказами у кримінальному провадженні. Порушень визначеного процесуальним законом порядку збирання та подання доказів, на підставі яких суд установив факт наявності оспорюваного суспільно-небезпечного діяння та винуватість у ньому засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів під час перевірки справи не виявила.
Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій врахували результати перевірки уповноваженим органом досудового розслідування скарг ОСОБА_7 щодо незаконного затримання. Обставини, що, на думку ОСОБА_7 , свідчать про неправомірність дій працівників поліції, не впливають на висновок про доведеність його винуватості та законність його засудження і, зважаючи на положення ст. 412 КПК України, не можуть слугувати підставами для скасування оспорюваних рішень.
Так, згідно з положеннями ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження.
Жодних доказів, які були б безпосередньо пов`язані із такою процесуальною дією як затримання, або з проведенням будь-яких інших процесуальних дій в ході досудового розслідування за участю ОСОБА_7 , сторона обвинувачення суду не надавала, а у вироку, відповідно, винуватість засудженого, доведена сукупністю інших доказів. Отже, доводи засудженого про недопустимість доказів внаслідок отримання їх із застосуванням до нього недозволених методів під час проведення розслідування, є неприйнятними. А тому обґрунтованих сумнівів щодо об`єктивності оцінки доказів, покладених в основу вироку, у тому числі на предмет їх допустимості, й щодо дотримання судом приписів ст. 84 КПК України в колегії суддів немає.
Крім того, перевіркою матеріалів кримінального провадження не виявлено порушень вимог статей 207 — 211 КПК України, оскільки згідно з протоколом затримання ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, відбулося саме 4 березня 2019 року і надалі ухвалою слідчого судді від 5 березня 2019 року щодо нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Жодних зауважень ОСОБА_7 або його захисника щодо неправильності внесених у протокол даних про дату та час затримання, у протоколі й ухвалі слідчого судді не зафіксовано.
Водночас факти, на які посилається у касаційній скарзі засуджений, що стосуються незаконного затримання 3 березня 2019 року, неправомірних дій працівників поліції та застосування щодо нього заходів фізичного примусу, були досліджені відповідним органом досудового розслідування за зверненням ОСОБА_7 від 2 травня 2019 року до прокурора Чернівецької області.
Так, із повідомлення заступника прокурора Чернівецької області вбачається, що через відсутність достатніх фактичних даних та відомостей, які б вказували на ознаки складу кримінальних правопорушень у діях працівників поліції, підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено не було, а звернення ОСОБА_7 скеровано до Управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернівецькій області для проведення перевірки.
За результатами службового розслідування ГУНП в Чернівецькій області та Чернівецького управління ДВБ НП України, відомості, викладені у скарзі ОСОБА_7 , об`єктивного підтвердження не знайшли.
Решта доводів засудженого ОСОБА_7 , зокрема, щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, були предметом ретельної перевірки апеляційного суду, який із дотриманням вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку зібраним по справі доказам, а також повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та вірну  кваліфікацію його дій за вказаною статтею. Зазначені в ухвалі суду мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими.
З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, оскільки не містить переконливих доводів на спростування зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені      ст. 412 КПК України, та які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні й обґрунтовані судові рішення, колегія суддів не встановила.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 липня 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 3 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді
 
ОСОБА_11                                      ОСОБА_2                                         ОСОБА_3