КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа   № 372/2596/20                                                                    Головуючий у суді першої інстанції: Зінченко О.М.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/13152/2020                  Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
02 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
                                    Головуючого                                           Волошиної В.М.
                                   Суддів                                      Слюсар Т.А., Мостової Г.І.
                                   Секретаря судового засідання              Рудик О.Л.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 19 серпня 2020 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло»  до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортком ЛТД», ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу.
 
Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги,  колегія суддів, 
 
в с т а н о в и л а:
У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло»  звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортком ЛТД», ОСОБА_1 , в якому просило:
 визнати недійсним договір про переведення боргу № 1 ЖГ від 12 червня 2019 року, укладений між ТОВ «Київщина-Житло», ТОВ «Фортком ЛТД», ОСОБА_1 ;
визнати недійсним угоду № 2 ЖГ про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14 червня 2019 року, укладений між ТОВ «Київщина-Житло» та ОСОБА_1 ; 
розірвати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12 червня 2019 року, укладеного між ТОВ «Київщина-Житло» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2562.
18 серпня 2020 року позивачем подана заява про забезпечення позову у даній справі, в якій просив суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка була отримана у власність ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 червня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2562.
 
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 19 серпня 2020 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло»  до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортком ЛТД», ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу відмовлено.
 
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції,  позивач подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції, із задоволення заяви ТОВ «Київщина-Житло» про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 червня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2562, мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції постановлення з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відмовляючи в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, судом першої інстанції не враховано, що у разі задоволення позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу квартири від 12 червня 2019 року відповідач ОСОБА_1 повинен повернути отриману за даним договором квартиру.
На сьогодні у відповідача є можливість укласти будь-який договір відчуження квартири, що ускладнить чи унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких ТОВ «Київщина-Житло» звернулось до суду.
Вважає, що запропонований позивачем вид забезпечення позову фактично не позбавляє ОСОБА_1 у користуванні та володінні квартирою, а лише обмежує його право розпорядження нею.
 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» залишити без задоволення, а ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 19 серпня 2020 року залишити без змін, посилаючись на те, що будь-якого обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання можливого судового рішення або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у поданій заяві про забезпечення позову заявником Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» не зазначено. Відсутні також і будь-які докази на підставі яких суд міг би переконатися в тому, що такі обставини існують, а також, що вжиття заходів забезпечення позову дійсно потрібно.
 
У визначений ухвалою суду строк, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фортком ЛТД» не скористався процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги. 
Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач ТОВ «Фортком ЛТД» явку представника в судове засідання не забезпечив, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, у тому числі, у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, з опублікуванням оголошення на офіційному                веб-сайті судової влади України.
У відповідності до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.
 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Із направлених до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів справи вбачається, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло»  звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортком ЛТД», ОСОБА_1 .
Матеріально-правова вимога позивача до відповідачів щодо якої він просить ухвалити рішення зводиться до наступних вимог: 
 визнати недійсним договір про переведення боргу № 1 ЖГ від 12 червня 2019 року, укладений між ТОВ «Київщина-Житло», ТОВ «Фортком ЛТД», ОСОБА_1 ;
визнати недійсним угоду № 2 ЖГ про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14 червня 2019 року, укладений між ТОВ «Київщина-Житло» та ОСОБА_1 ; 
розірвати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12 червня 2019 року, укладеного між ТОВ «Київщина-Житло» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2562.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що позивачу в липні 2020 року при розгляді господарської справи № 910/7700/20 стало відомо, що Шевченківським районним судом міста Києва 05 вересня 2017 року було винесено вирок у кримінальній справі              № 761/22917/17 за ознаками вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 205-1 КК України, частини 1 статті 205 КК України (фіктивне підприємництво), з якого вбачається, що підприємство ТОВ «Фортком ЛТД» є фіктивним. З аналізу правових норм 92, 203, 215, 216 ЦК України вважає, що договір про переведення боргу № 1 ЖА про переведення боргу між ТОВ «Альфаінжиніринг», ТОВ «Фортком ЛТД» та                 ТОВ «Київщина-Житло» від 12 червня 2019 року, договір про переведення боргу № 1 ЖГ від 12 червня 2019 року, укладений між ТОВ «Київщина-Житло», ТОВ «Фортком ЛТД», ОСОБА_1 та угода № 2 ЖГ про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14 червня 2019 року, укладена між ТОВ «Київщина-Житло» та ОСОБА_1 є недійсними правочинами, з огляду на те, що засновника ТОВ «Фортком ЛТД» засуджено за фіктивне підприємництво, а тому реальне настання правових наслідків на які були направлені вказані правочини, за участю ТОВ «Фортком ЛТД», за таких обставин є неможливим. Посилаючись на недійсність вказаних договорів, позивач вважає, що ОСОБА_1 фактично не розрахувався за придбану квартиру АДРЕСА_1 і це є  істотним порушенням умов договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12 червня 2019 року, укладеного між ТОВ «Київщина-Житло» та ОСОБА_1 , та підставою для розірвання вказаного договору.
З метою забезпечення позову позивач просив суд застосувати арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів заяви посилався на те, що з урахуванням заявлених вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» у суду є всі підстави застосувати вид забезпечення позову як накладення арешту на квартиру, що була отримана відповідачем ОСОБА_1 у власність на підставі договору купівлі-продажу від 12 червня 2019 року.
Відмовляючи в задоволенні спільної заяви позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також, що такі заходи забезпечення позову, як накладення арешту на майно є співмірними із заявленими позовними вимогами.
 
Перевіряючи додержання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства при вирішенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» про забезпечення позову, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявна тоді, коли у сторони спору є можливість розпорядитися об?єктом прав, що став предметом спору.
Саме з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача (ів) на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову. 
Колегією суддів встановлено й це вбачається із виділених матеріалів справи, що відповідно до заявлених вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» позивач у судовому порядку оспорює правові підстави майнового переходу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 до відповідача ОСОБА_1 від самого початку правовідношення.
Встановлені колегією суддів на підставі поданих заявником та досліджених доказів вказують на те, що документально підтверджене право власності на спірне майно за відповідачем ОСОБА_1 надає власнику реальну можливість до вирішення судом спору розпорядитись майном, оскільки відсутні будь-які юридичні обмеження щодо відчуження майна.
Отже, заявником підтверджена доказами наявність фактичних обставин,  з якими пов`язується  застосування забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, що належить відповідачу ОСОБА_1 , оскільки між сторонами дійсно виник спір та існує можлива загроза ускладнення з реалізацією цього рішення суду.
Враховуючи характер спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» про накладення арешту на майно, що належить відповідачу ОСОБА_1 , підлягають задоволенню, оскільки такі заходи безпосередньо пов`язані з суб`єктивними правами позивача на предмет спору та спроможній забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
 
Вирішуючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» про забезпечення позову, суд першої інстанції не оцінив обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не дослідив усіх передбаченою нормою процесуального права юридичних (доказових) фактів, наявність яких впливає на остаточний результат вирішення питання про забезпечення позову, а тому дійшов помилкового висновок про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, який не ґрунтується на вимог цивільного процесуального законодавства. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» та достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.
Порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» про забезпечення позову у даній справі.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло»   задовольнити.
 
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 19 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло» про забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
 
Відомості про позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Київщина-Житло», код ЄДРПОУ 33629567. 
Відомості про відповідача: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

 
Головуючий                                                                      
 
Судді: