Ухвала
23 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 372/4004/15-ц
провадження № 61-18588ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якого є малолітня ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору, витребування майна, поділ спільного сумісного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є малолітня ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області, Гаражно-будівельний кооператив «Промінь»,
ВСТАНОВИВ:
11 грудня 2020 року, засобами поштового зв`язку,  ОСОБА_1  подала касаційну скаргу на рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 12 листопада 2020 року в справі № 372/4004/15-ц.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вважає те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, у постановах Верховного Суду від 29 листопада 2019 року у справі № 390/1893/17, від 30 вересня 2019 року у справі № 205/5001/16-ц, 
від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, від 11 квітня 2019 року у справі № 761/21819/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 696/370/17-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 291/188/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також ОСОБА_1 вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, оскільки суди, зокрема не дослідили зібрані у справі докази, необґрунтовано відхилили клопотання про витребування доказів, призначення експертизи та допит свідків, а крім того вважає, що судді підлягали відводу (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Разом із тим, не може бути враховано, як підстава для відкриття касаційного провадження посилання заявника на висновки Верховного Суду, які за її твердженням, викладені «у постанові від 04 вересня 2018 року в справі № 204/5887/15-ц», оскільки за даними Єдиного державного реєстру судових рішень у справі № 204/5887/15-ц Верховним Судом не приймалось.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Касаційна скарга оформлена відповідно до вимог статті 392 ЦПК України. Наявні підстави для відкриття касаційного провадження.
Разом із касаційною скаргою  ОСОБА_1  подано клопотання про зупинення дії рішення Обухівського районного суду Київської області 
від 04 лютого 2020 року та постанови Київського апеляційного суду
від 12 листопада 2020 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
Клопотання мотивоване тим, що у разі скасування оскаржуваних судових рішень, повернення спірного майна може бути ускладнено, оскільки у грудні 2020 року на підставі постанови Київського апеляційного суду 
від 12 листопада 2020 року було проведено перереєстрацію права власності на спірне майно за ОСОБА_3 та у разі скасування оскаржених судових рішень повернення спірного майна може бути ускладнено.
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду.
Клопотання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Колегія суддів враховує, що оскарженими судовими рішеннями, зокрема, визнано за ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , правонаступником якого є малолітня ОСОБА_3 , право власності на автомобіль та об`єкти нерухомого майна.
В касаційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що після складання повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року все майно було переоформлено із ОСОБА_2 на малолітню ОСОБА_3 , 2012 року народження.
При цьому ОСОБА_1 належним чином не обґрунтована необхідність зупинення дії рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року, які за її ж твердженням вже реалізовані. Також заявником не вмотивовано, яким чином зупинення дії судових рішень після їх реалізації, може забезпечити дотримання балансу інтересів сторін під час касаційного оскарження.
Зупинення дії чи виконання судового рішення касаційним судом, за своїм змістом та порядком реалізації, не є тотожним накладенню арешту на майно в порядку забезпечення позову судами першої чи апеляційної інстанцій відповідно до положень глави 10 розділу І ЦПК України.
Законодавство України передбачає, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування, а батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти щодо майнових прав дитини правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації (стаття 177 Сімейного кодексу України).
Відомостей про те, що ОСОБА_3 в особі її представників, крім реєстрації права власності за малолітньою дитиною, вчиняються дії, спрямовані на відчуження спірного майна з використанням оскаржених судових рішень, клопотання ОСОБА_1 не містить.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що на даний час, заявником не доведена необхідність в зупиненні дії рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 12 листопада 2020 року у справі № 372/4004/15-ц.
Витребувати із Обухівського районного суду Київської області матеріали цивільної справи № 372/4004/15-ц.
Ухвалу надіслати особі, яка подала касаційну скаргу, а також учасникам справи із копіями касаційної скарги та доданих до неї документів.
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії рішення Обухівського районного суду Київської області 
від 04 лютого 2020 року та постанови Київського апеляційного суду 
від 12 листопада 2020 року у справі № 372/4004/15-цдо закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Роз`яснити учасникам справи право подати до суду касаційної інстанції з додержанням вимог статті 395 ЦПК України відзив на касаційну скаргу у строк до 21 січня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта