ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 640/3004/19
адміністративне провадження № К/9901/32171/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Мартинюк Н.М.,
суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

за участю:
секретаря судового засідання - Андрієнко Н.А.,
представника відповідача - Адамишина А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №640/3004/19

за позовом ОСОБА_1 
до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві і Київській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління Державної міграційної служби України у Київській області,
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

за касаційною скаргою адвоката Тарасюка Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2019 року (прийняту у складі: головуючого судді Лічевецького І.О., суддів Аліменка В.О., Черпіцької Л.Т.).

УСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо проведення перевірки дотримання вимог законодавства при прийнятті рішень про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним і скасувати рішення від 2 січня 2019 року Управління Державної міграційної служби України у Київській області про скасування рішення від 31 липня 2013 року Управління Державної міграційної служби України у Київській області про оформлення набуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві і Київській області поновити громадянство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення відповідно до статті 21 Закону України «Про громадянство України» є протиправним і таким, що грубо порушує законодавство України, порушує права, свободи та його законні інтереси. Вказував на те, що Управління Державної міграційної служби України у Київській області не повідомляло позивача про службову перевірку щодо законності набуття ним громадянства України, не викликало його для надання особистих пояснень і не вручало рішення та довідку про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

Крім того, ОСОБА_1 звертав увагу на те, що з 10 жовтня 2018 року Управління Державної міграційної служби у Київській області перебуває в стані припинення, а головою комісії з припинення є ОСОБА_2 разом з тим, оскаржуване рішення від 2 січня 2019 року підписане ОСОБА_2, як першим заступником Управління Державної міграційної служби у Київській області. Водночас це рішення не містить відомостей про прізвище, ім`я, по-батькові особи щодо якої воно прийнято.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. 

Визнано протиправним і скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Київській області від 2 січня 2019 року про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України у Київській області від 31 липня 2013 року про оформлення набуття ОСОБА_1 громадянства України. 

Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області поновити громадянство ОСОБА_1 . 

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, приймаючи своє рішення, виходив із того, що на підтвердження виконання позивачем взятих на себе зобов`язань, а саме припинення громадянства Російської Федерації, ОСОБА_1 надав довідку Посольства Російської Федерації в Україні №269098152 від 12 серпня 2013 року. Вказана довідка слугувала підставою для набуття позивачем громадянства України за територіальним походженням. Оскільки факт підробки вказаної довідки, як і факт подання заявником свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, не встановлено компетентними органами, то відповідач скасував своє рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України за відсутності правових підстав.

Також, дослідивши зміст листа Консульського відділу Посольства Російської Федерації в Україні №4177/к від 5 вересня 2018 року, посилання на яке міститься в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції вказав на відсутність підстав визнавати його належним і достовірним доказом у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки він не підтверджує факт підроблення документів чи надання неправдивих відомостей саме позивачем, що надало йому право набути громадянство України за територіальним походженням.

Разом із тим, у листі Консульського відділу Посольства Російської Федерації в Україні від 18 грудня 2018 року №6022 зазначено, що інформацією про приналежність позивача до громадянства Російської Федерації, наявності/вилучення у нього паспорта громадянина Російської Федерації та/чи паспортів, підтверджуючих особу громадянина Російської Федерації за межами території Російської Федерації, консульський відділ не володіє.

Отже, на момент прийняття оскаржуваного рішення, окрім повідомлення Консульського відділу Посольства Російської Федерації про те, що довідка про припинення громадянства не видавалась, іншої достовірної інформації, що позивач не виконав зобов`язання припинити іноземне громадянство, у тому числі не здав паспорт громадянина Російської Федерації, відповідач не мав.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2019 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2019 року скасовано, ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Оскаржуване рішення мотивовано тим, що обман, внаслідок якого особа набула громадянство України, може полягати не лише у повідомленні недостовірних відомостей, а й у невиконанні цією особою взятих на себе зобов`язань припинити іноземне громадянство, без чого набуття громадянства є неможливим.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідно до статті 21 Закону України «Про громадянство України» відповідач правомірно скасував рішення про набуття громадянства позивачем внаслідок подання ним неправдивих відомостей. Факт надання позивачем неправдивих відомостей підтверджується листами Консульського відділу Посольства Російської Федерації в Україні №4177/к від 5 вересня 2018 року і №6022 від 11 грудня 2018 року про те, що довідка №269098152 від 12 серпня 2013 року щодо ОСОБА_1 Консульським відділом Посольства Росії в Україні не видавалась.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив про свою незгоду з посиланням суду першої інстанції на відсутність вироку щодо ОСОБА_1 у кримінальній справі за статтею 358 Кримінального кодексу України, якою передбачено відповідальність за підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів.

Оскаржуване рішення було прийнято Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області (далі - «УДМС України у Київській області») не у зв`язку з поданням позивачем фальшивих документів, а зв`язку з набуттям останнім громадянства внаслідок обману, який полягає у невиконанні зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі адвокат Тарасюк Сергій Миколайович в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2019 року, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2019 року залишити в силі.

Зокрема, скаржник зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції є необґрунтованим, прийнятим із порушенням норм матеріального і процесуального права, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також без повного і всебічного з`ясування обставин справи. Крім того, на думку скаржника, судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону. На думку представника позивача, матеріали справи не містять доказів на підтвердження подання позивачем свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування фактів, які унеможливлюють набуття громадянства України.

Водночас суд апеляційної інстанції в порушення норм процесуального права відхилив як належний доказ довідку Посольства Російської Федерації в Україні №269098152 від 12 серпня 2013 року. Як зазначає представник позивача, вказана довідка не визнана фальшивим документом, отже є доказом який підтверджує виконання позивачем зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Представник Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві і Київській області (надалі також - «ЦМУ ДМС України у м. Києві і Київській області») подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

В обґрунтування свого відзиву зазначає, що довідка №269098152 від 12 серпня 2013 року не може бути доказом виконання позивачем своїх зобов`язань щодо припинення громадянства Російської Федерації, оскільки згідно листів Консульського відділу Посольства Російської Федерації в Україні така довідка ОСОБА_1 не видавалась.

Представник відповідача наполягає на тому, що суд апеляційної інстанції ухвалив обґрунтоване рішення, норми матеріального цим судом застосовані правильно, а норми процесуального права не порушені, обставини спірних правовідносин з`ясовані повно і всебічно. Натомість, доводи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанції не спростовують.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 

Судами першої й апеляційної інстанцій встановлено, що 31 липня 2013 року громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Управління Державної міграційної служби України у Київській області з заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. Згідно поданої заяви, позивач просив оформити набуття громадянства України відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України», оскільки його баба, ОСОБА_3 , народилася на території України.

Звертаючись із вказаною заявою позивач, зокрема, подав зобов`язання припинити іноземне громадянство.

На виконання вказаного зобов`язання, позивач подав довідку Посольства Російської Федерації в Україні про припинення громадянства Російської Федерації №269098152 від 12 серпня 2013 року, згідно якої рішенням Посольства Російської Федерації в Україні від 9 серпня 2013 року ОСОБА_1 дозволено вихід із громадянства Російської Федерації.

13 серпня 2013 року Управління Державної міграційної служби України у Київській області прийняло рішення оформити набуття громадянства України позивачу за територіальним походженням.

26 липня 2018 року співробітник Управління Державної міграційної служби України у Київській області підготував подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України позивачем на підставі статті 21 Закону України "Про громадянство України", оскільки позивач подав довідку про вихід з іноземного громадянства, але не повернув паспорт громадянина Російської Федерації до уповноважених органів цієї держави.

30 липня 2018 року Управління Державної міграційної служби України у Київській області склало довідку про наявність підстав для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, згідно якої позивач не повернув паспорт громадянина Російської Федерації.

30 липня 2018 року Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області прийнято рішення про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України у Київській області від 13 серпня 2013 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням у зв`язку з тим, що громадянин ОСОБА_1 подав довідку про вихід з іноземного громадянства, але не повернув паспорт громадянина Російської Федерації до уповноважених органів цієї держави.

Вважаючи таке рішення УДМС України у Київській області протиправним позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року у справі №826/12922/18, яке набрало законної сили 21 грудня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним і скасовано рішення УДМС України в Київській області від 30 липня 2018 року про скасування рішення УДМС України у Київській області від 31 липня 2013 року про оформлення набуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України. 

Зобов`язано УДМС України в Київській області поновити громадянство позивачу.

17 серпня 2018 року за №3201.3.1-4535/32.2-18 УДМС України у Київській області звернулося з листом до Посольства Російської Федерації в Україні, в якому просило підтвердити чи спростувати факт видачі позивачу Посольством Російської Федерації в Україні Довідки про припинення громадянства Російської Федерації №269098152 від 12 серпня 2013 року.

Листом №4177/к від 5 вересня 2018 року Консульський відділ Посольства Російської Федерації в Україні повідомив, що довідка №269098152 від 12 серпня 2013 року щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , консульським відділом Посольства Росії в Україні не видавалась.

4 грудня 2018 року УДМС України в Київській області звернулося з повторним листом до Посольства Російської Федерації в Україні в якому просило надати наступну інформацію: чи видавалася довідка від 12 серпня 2013 року №269098152 щодо припинення громадянства Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянином Російської Федерації; якщо ні, то коли громадянство було припинено; коли ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здав паспорти громадянина Російської Федерації і паспорт або паспорти громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон.

Листом від 18 грудня 2018 року за №6022 Консульський відділ Посольства Російської Федерації в Україні повідомив, що довідка №269098152 від 12 серпня 2013 року щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , консульським відділом Посольства Росії в Україні не видавалась. Також повідомив, що інформацією про приналежність ОСОБА_1 до громадянства Російської Федерації, наявності/вилучення у нього паспорта громадянина Російської Федерації та/чи паспортів, підтверджуючих особу громадянина Російської Федерації за межами території Російської Федерації, консульський відділ не володіє.

29 грудня 2018 року співробітником УДМС України у Київській області вдруге підготовлено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України позивачем на підставі статті 21 Закону України "Про громадянство України" - набув громадянство України шляхом обману (щодо припинення громадянства Російської Федерації).

2 січня 2019 року УДМС України у Київській області за №34 вдруге складено довідку про наявність підстав для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, згідно якої позивач не виконав подане відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України "Про громадянство України" зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства України, а незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства немає.

2 січня 2019 року УДМС України у Київській області вдруге прийнято рішення про скасування рішення УДМС України у Київській області від 13 серпня 2013 року про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням у зв`язку з тим, що громадянство України було набуто шляхом обману, а саме: не виконав зобов`язання припинити іноземне громадянство (надання довідки про припинення громадянства Російської Федерації від 12 серпня 2013 року №269098152, видача якої не підтверджена відповідно до листа Консульського відділу Посольства Російської Федерації в Україні №4177/к від 5 вересня 2018 року).

Не погоджуючись із вказаним рішенням УДМС України у Київській області від 2 січня 2019 року позивач звернувся з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України «Про громадянство України».

Статтею 1 Закону України «Про громадянство України», зокрема, встановлено, що громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України; декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Статтею 2 Закону України «Про громадянство України» визначено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: 1) єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України; 2) запобігання виникненню випадків без громадянства; 3) неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; 4) визнання права громадянина України на зміну громадянства; 5) неможливості автоматичного набуття громадянства України іноземцем чи особою без громадянства внаслідок укладення шлюбу з громадянином України або набуття громадянства України його дружиною (чоловіком) та автоматичного припинення громадянства України одним з подружжя внаслідок припинення шлюбу або припинення громадянства України другим з подружжя; 6) рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України; 7) збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

За приписами пункту другого статті 6 Закону України «Про громадянство України» громадянство України набувається, серед іншого, за територіальним походженням.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

В той же час, пунктом 2 частини першої статті 19 Закону України «Про громадянство України» визначено, що підставами для втрати громадянства України є, зокрема, набуття особою громадянства України на підставі статті 9 цього Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про громадянство України» рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення і перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів і провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 (далі - «Порядок №215»).

Відповідно до пункту 23 Порядку №215 (в редакції, чинній на момент подачі позивачем заяви про набуття громадянства України за територіальним походженням), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 16 липня 1990 року на територіях, зазначених у абзаці першому пункту 22 цього Порядку (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 22 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи до 16 липня 1990 року на зазначеній території.

За змістом пункту 24 Порядку №215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа серед іншого подає зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Відповідно до пункту 88 Порядку №215 (в редакції, чинній на момент скасування рішення про набуття позивачем громадянства України) для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону органами міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи: а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України; б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка органу міграційної служби, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація органу міграційної служби про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону.

Пунктом 96 Порядку №215 (в редакції, чинній на момент скасування рішення про набуття позивачем громадянства України) передбачено, що подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону, стосовно особи, яка проживає в Україні, готується управлінням, відділом (сектором) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого цією особою подавалися документи щодо оформлення набуття громадянства України. Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України разом із документами, передбаченими підпунктом «б» пункту 88 цього Порядку, надсилається до головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі.

Згідно з пунктом 97 Порядку №215 (в редакції, чинній на момент скасування рішення про набуття позивачем громадянства України) рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується начальником головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі або його заступником. Повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у тижневий строк надсилається до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, яким було внесено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України. Управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення не пізніш як у тижневий строк з дня одержання повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України повідомляє про це відповідну особу у письмовій формі із зазначенням причин скасування такого рішення.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15 січня 2020 року №460-IX, що набрав чинності 8 лютого 2020 року, внесено ряд змін до Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - "КАС України"), зокрема до Глави 2 "Касаційне провадження" Розділу ІІІ "Перегляд судових рішень".

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга адвоката Тарасюка Сергія Миколайовича - представника ОСОБА_1 у цій справі подана до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX, то здійснюючи касаційний перегляд справи Верховний Суд керується положеннями КАС України, які діяли до набрання чинності вказаним Законом, тобто у редакції Кодексу, чинній до 8 лютого 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Проаналізувавши наведені норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, Верховний Суд зазначає, що скасування рішення про оформлення набуття громадянства відбувається на підставі документів, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Отже, скасування рішення про оформлення набуття громадянства потребує наявності достатніх і належних доказів щодо встановлення факту подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач набув громадянство України за територіальним походженням відповідно до рішення УМВС України у Київській області від 13 серпня 2013 року. Підставою для набуття громадянства був факт народження його баби, ОСОБА_3 на території України.

Крім того, на виконання зобов`язання про припинення іноземного громадянства, позивач подав довідку Посольства Російської Федерації в Україні про припинення громадянства Російської Федерації №269098152 від 12 серпня 2013 року, згідно якої рішенням Посольства Російської Федерації в Україні від 9 серпня 2013 року ОСОБА_1 дозволено вихід з громадянства Російської Федерації.

На запит УДМС України у Київській області щодо підтвердження факту видачі вказаної довідки Консульський відділ Посольства Російської Федерації в Україні своїм листом №4177/к від 5 вересня 2018 року повідомив, що довідка №269098152 від 12 серпня 2013 року щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , консульським відділом Посольства Росії в Україні не видавалась.

За таких обставин відповідач дійшов висновку, що процедура набуття громадянства України позивачем відбулась з порушенням вимог чинного законодавства.

А тому, 2 січня 2019 року відповідач прийняв рішення про скасування попереднього рішення від 13 серпня 2013 року про набуття позивачем громадянства України через невиконання позивачем зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Єдиною підставою для скасування відповідачем рішення про оформлення набуття громадянства України була інформація, зазначена у листі Консульського відділу Посольства Російської Федерації в Україні про те, що довідка Посольства Російської Федерації в Україні про припинення громадянства Російської Федерації №269098152 від 12 серпня 2013 року позивачу не видавалась.

Водночас, доказів здійснення відповідачем перевірки, встановлення і підтвердження вказаних у листі обставин, зокрема, чи виконав насправді позивач зобов`язання припинити іноземне громадянство, матеріали справи не містять, що також не було встановлено судом апеляційної інстанції.

Натомість суд апеляційної інстанції відхилив твердження позивача про те, що названий лист не може бути прийнятий в якості доказу, оскільки розгляд питань, що виникають у фізичних та юридичних осіб, у тому числі і щодо громадянства, належить до компетенції консульств чи консульських відділів, а не до компетенції посольства. 

Однак відповідно до пунктів 2, 3, 4 частини першої статті 306 КАС України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, зокрема, з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень; з`ясовує, які обставини визнаються та які заперечуються учасниками справи; пропонує учасникам справи подати нові докази, на які вони посилаються, або витребовує їх за клопотанням особи, яка подала апеляційну скаргу, або з власної ініціативи.

Отже, суд апеляційної інстанції, оцінюючи доводи учасників справи, зокрема, позивача, не був позбавлений можливості запропонувати учасникам справи подати нові докази на підтвердження своїх доводів або з власної ініціативи витребувати такі докази.

Натомість жодних доказів на підтвердження обставин, які могли б бути розцінені судом як невиконання позивачем зобов`язання припинити іноземне громадянство відповідачем не надано, а судом апеляційної інстанції не витребувано і не досліджено.

Колегія суддів зауважує, що обов`язок доказування або виправлення помилок та недоліків (у випадку якщо такі мали місце) покладається виключно на державний орган, що приймав рішення, та ні в якому разі не є підставою для обмеження у правах та свободах, або незаконному позбавленню громадянства України.

Конституційний Суд України у Рішенні №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року висловив правову позицію, відповідно до якої, рішення суб`єкта владних повноважень повинні бути гарантією стабільності суспільних відносин, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Колегія судів також враховує, що подана позивачем заява з доданими до неї документами була перевірена фахівцями відповідача, за результатами розгляду якої у 2013 році останнім було прийнято рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України за територіальним походженням, а отримавши паспорт громадянина України позивач надалі добросовісно вважав, що ним додержано вимоги закону щодо підстав набуття громадянства України.

Крім того, як встановив суд апеляційної інстанції, оскаржуване рішення від 2 січня 2019 року було прийнято Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області у зв`язку з набуттям позивачем громадянства внаслідок обману, який полягає у невиконанні зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Однак зазначеними нормами законодавства не передбачена така підстава для прийняття рішення про скасування рішення про набуття особою громадянства України як набуття особою громадянства внаслідок обману, який полягає у невиконанні зобов`язання припинити іноземне громадянство. 

Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи в межах доводів сторін та заявлених підстав позову та оцінки наданих ними доказів.

Всебічність і повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки не встановив в повному обсязі обставини справи, не дослідив докази (у разі відсутності таких доказів, не витребував їх) і не дав їм належну оцінку.

Наведене порушення виключає можливість залишення без змін оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, оскільки свідчить про порушення принципів диспозитивності та змагальності адміністративного процесу як фундаментальних принципів відправлення правосуддя у адміністративних справах.

Верховний Суд, за загальним правилом, позбавлений можливості здійснювати самостійне дослідження тих доказів, що не досліджувалися судами першої й апеляційної інстанцій, збирати і досліджувати нові докази, а також встановлювати ті обставини, що не вважалися встановленими зазначеними судами.

Ухвалення законного й обґрунтованого рішення у справі без виконання цих процесуальних дій неможливо. Суди в цілому не встановили ті обставини, що мають значення під час вирішення спору за цим позовом.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення необхідно скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати відповідну правову оцінку цим доказам і встановленим на їх основі дійсним обставинам справи та вирішити спір з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції належить скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З огляду на результат касаційного перегляду справи судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Тарасюка Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2019 року скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції - Шостого апеляційного адміністративного суду.

Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк
А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду