УХВАЛА

23 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 200/13514/19-а
касаційне провадження № К/9901/22704/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шипуліної Т.М.,                        
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув матеріали касаційної скарги Офісу великих платників податків ДПС на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.03.2019 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2020 у справі №200/13514/19-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Веско» до Офісу великих платників податків ДПС, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, стягнення з Державного бюджету України заборгованість із відшкодування податку на додану вартість,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Веско» у листопаді 2019 року звернулося з позовом до Офісу великих платників податків ДПС, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків ДПС щодо невідображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформації про узгодженість бюджетного відшкодування податку на додану вартість за податковою декларацією за серпень 2018 року та його суми у розмірі 2214738грн. та стягнення з Державного бюджету України на користь позивача заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість у розмірі 2214738грн.
Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 17.03.2020 позовні вимоги задовольнив. 
Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 18.08.2020 рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.03.2020 залишив без змін.
Офіс великих платників податків ДПС 03.09.2020 звернувся із касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.03.2019 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2020, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права та процесуального права.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у  частині першій  цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)  якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)  якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених  частинами другою і    третьою  статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Скаржник, при подачі касаційної скарги, підставою для оскарження судових рішень визначив пункт 3 частини четвертої   статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідачем вказано на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права та на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі №200/13514/19-а є вимоги про визнання протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків ДПС щодо невідображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформації про узгодженість бюджетного відшкодування податку на додану вартість за податковою декларацією за серпень 2018 року та його суми у розмірі 2214738грн. та стягнення з Державного бюджету України на користь позивача заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість у розмірі 2214738грн.
Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили з наступного.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2020 залишено без змін рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.07.2019, яким позовні вимоги у справі №200/6607/19-а задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.12.2018 №0004934706, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2018 на суму 2214738 та нараховані штрафні санкції на суму 1107369грн. 
Проте доказів перерахування на користь позивача суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за серпень 2018 року у сумі 2214738 до суду не надано.
Суди встановили, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.07.2019 у справі №200/6607/19-а набрало законної сили 21.01.2020, відтак відповідач на підставі пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу зобов`язаний був на наступний робочий після дня узгодження бюджетного відшкодування внести до реєстру відомості щодо дати закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення, тобто 21.01.2020 та суму, яка була узгоджена.
Керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 № 3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, судом касаційної інстанції встановлено, що Офіс великих платників податків ДПС звертався із касаційною скаргою на рішення   Донецького окружного адміністративного суду від 09.07.2019 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2020 у справі №200/6607/19-а, утім ухвалою Верховного Суду від 10.06.2020 таку касаційну скаргу повернуто скаржнику на підставі частини другої статті  332 Кодексу адміністративного судочинства України через невиконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги щодо зазначення підстав касаційного оскарження, які передбачені частиною четвертою  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.       
Відповідач повторно звернувся із касаційною скаргою на ці ж самі судові рішення, утім ухвалою Верховного Суду від 17.09.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на підставі пункту 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з тим, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними. 
Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено те, що станом на час прийняття рішення судом першої інстанції інформація про узгодженість бюджетного відшкодування в сумі 2214738грн. в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відображена не була.
З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо допущення відповідачем бездіяльності стосовно невнесення до Реєстру заяв про повернення відшкодування суми бюджетного відшкодування по декларації за серпень 2018 року у розмірі 2214738грн.
Також суди зазначили, що ефективним способом захисту права позивача щодо відшкодування податку на додану вартість є саме стягнення такої заборгованості з Державного бюджету України.
При вирішенні позовних вимог у справі №200/13514/19-а, судами першої та апеляційної інстанцій підтримана правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №826/7380/15.
Відповідно до пункту 6 частини першої  статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій    статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
За таких обставин суд касаційної інстанції вважає, що скаржником при подачі касаційної скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.03.2019 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2020 необґрунтовано визначено підставою касаційного оскарження пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись пунктом 6 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Офісу великих платників податків ДПС у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.03.2019 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2020 у справі №200/13514/19-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Веско» до Офісу великих платників податків ДПС, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, стягнення з Державного бюджету України заборгованість із відшкодування податку на додану вартість.
2. Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду 	 	       Т.М.Шипуліна         Л.І.Бившева         В.В.Хохуляк