УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/13297/18 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М. 
Категорія 48 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/13297/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про встановлення способу спілкування з внуком та участі в його вихованні,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 ,
на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 23 грудня 2019 року суддею Семенцовою Л.М. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 03 січня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2 , третя особа – Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про встановлення способу спілкування з внуком та участі в його вихованні.
Позовна заява мотивована тим, що відповідачка є її колишньою невісткою та матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився від шлюбу з її сином ОСОБА_4 .
У липні–вересні 2018 року ОСОБА_2 заборонила позивачці зустрічатися з внуком, чинить їй перешкоди у спілкуванні з ним та у його вихованні, унаслідок чого порушуються права позивача як баби на виховання та спілкування з внуком, передбачені статтею 257 Сімейного кодексу України (далі - СК України).
Зазначала, що до вказаних вище подій відносини між сторонами були доброзичливі, малолітній ОСОБА_3 часто відвідував позивача (бабу), яка дбайливо ставилася до нього та не зловживала своїми правами. Участь баби у вихованні внука забезпечить найвищі інтереси дитини.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила встановити способи спілкування її з внуком – малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та участі в його вихованні, а саме: встановити побачення протягом двох днів (субота, неділя поспіль) один раз на тиждень з 14-00 год. суботи до 18-00 год. неділі за місцем перебування позивача за її зареєстрованим місцем проживання у квартирі АДРЕСА_1 без присутності відповідачки.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 грудня 2019 року, яке постановою Житомирського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року залишено без змін, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Постановою Верховного Суду від 22 липня 2020 року постанову Житомирського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким встановити способи спілкування її, як баби, із внуком – малолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та участі у вихованні внука, наступним чином: побачення упродовж двох днів (субота і неділя поспіль) один раз на тиждень із 14.00 год. суботи до 18.00 год. неділі за місцем її реєстрації і проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без присутності матері дитини – ОСОБА_2 . Також зобов`язати відповідача дотримуватися визначеного та встановленого судом способу, режиму і графіку прийняття участі її, як баби, у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини та в разі неможливості участі у вихованні та спілкуванні з дитиною внаслідок об`єктивних обставин (хвороби дитини, зміни розпорядку шкільних занять тощо) надати інший день замість встановленого графіком. 
На її думку, такий спосіб не суперечить бажанню дитини і є зручним для ОСОБА_7 часом, як свідчать події з кінця серпня 2019 року. Також посилається на те, що внук прагне одночасного спілкування із мамою, татом та нею, але відповідач не дозволяє дитині спілкуватися із бабусею зі сторони батька через образу на колишнього чоловіка та його матір за некоректне висловлювання на її адресу. Разом із тим, після подачі позову до суду та піврічного розгляду справи, після її хвороби, відповідач змінила своє відношення та, починаючи з 23 серпня 2019 року, ОСОБА_7 став приходити до неї додому щосуботи, а іноді залишається на ночівлю та перебуває до півдня неділі. Відповідач заперечує створення нею з липня 2018 року перешкод у спілкуванні сина із бабусею та намагається переконати суд у тому, що це не вона, а сам ОСОБА_7 так вирішив, що бабуся має «зникнути» з його життя. Проте, дитина не повинна бути заручником неприязних стосунків між дорослими, а останні повинні унеможливити психологічне травмування малолітньої дитини, яку належить виховувати у любові. Наполягає на тому, що встановлення порядку зустрічей із внуком відповідатиме інтересам ОСОБА_7 , який матиме змогу спілкуватися з бабусею з боку батька у звичному для нього режимі та незалежно від настрою мами, а вона (бабуся) матиме гарантований час для спілкування з внуком.
У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Наголошує на тому, що з серпня місяця 2019 року бабуся та внук спілкуються, а тому спірні правовідносини, які були підставою звернення позивача із позовом до суду, відсутні. У першу чергу має враховуватись бажання самої дитини. Примусові побачення із позивачем можуть вкрай негативно вплинути на формування психологічних особливостей та психологічно-емоційному стану дитини, що суперечить інтересам самої дитини, про що йдеться у письмовому висновку психолога та висновку органу опіки та піклування. Спілкування бабусі з ОСОБА_7 повинно відбуватися лише за бажанням самої дитини та у зручний для нього час, а не у примусовому порядку. Наполягає на тому, що не перешкоджала та перешкоджає своїй дитині спілкуватися з бабусею з боку батька.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 – ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримала. Відповідачка ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала, посилаючись на її безпідставність. 
Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, врахувавши положення ч. 5 ст. 411 ЦПК України, відповідно до якої висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи,  суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, під час якого  ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_9 залишився проживати разом з матір`ю – ОСОБА_2 
ОСОБА_1 є бабою малолітнього ОСОБА_3 , має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , де створені прийнятні умови для перебування внука, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 29 жовтня 2018 року, складеним працівниками Служби у справах дітей Житомирської міської ради.
Згідно з висновком Органу опіки та піклування Житомирської міської ради від 01 жовтня 2019 року, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради, вважається за доцільне визначити   ОСОБА_1 участь у вихованні та порядок спілкування з внуком ОСОБА_3 за бажанням дитини та у зручний для неї час.
Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_10 (дочка позивачки) та ОСОБА_11 (чоловік позивачки) пояснили, що з червня 2018 року було припинено спілкування ОСОБА_1 з внуком ОСОБА_7 через те, що відповідачка не дозволяла зустрічатися з ним, але з 23.08.2019 перешкод у спілкуванні з внуком немає, він відвідує свою бабу за місцем її проживання, де створені для нього комфортні умови та інколи залишався на ночівлю, при цьому відповідачка сама привозить його до помешкання позивача.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду справи встановлено відсутність перешкод позивачці у спілкуванні з її внуком ОСОБА_3 та участі в його вихованні, у зв`язку з чим передбачені ст. 257 СК України права баби не можна вважати порушеними, а тому вони не підлягають судовому захисту. Зокрема, суд зазначив, що з кінця серпня 2019 року між сторонами відсутні спірні правовідносини, які були підставою звернення позивача до суду, так як перешкод у спілкуванні та вихованні внука – малолітнього ОСОБА_3 у позивачки із зазначеного часу немає, про що свідчать досліджені судом докази та що вбачається з пояснень представника позивача і відповідача.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Так, у частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
У частині першій статті 257 СК України встановлено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.
Законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України).
Відповідно до статті 263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.
Виходячи з положень статті 159 СК України усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні – є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.
Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.
Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідом, бабою та внуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.
Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються, зокрема, і на відносини між бабою, дідом та внуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ у справі «Крускіч проти Хорватії» від 25 листопада 2014 року). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і внуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми внуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з внуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ «Богоносови проти Росії» від 05 березня 2019 року).
Тривалість часу, проведеного дитиною з бабою чи дідом може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказувала на те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні внука і просила встановити саме систематичні побачення з ним. 
В суді апеляційної інстанції представник позивача підтвердила такі обставини та вимоги свого довірителя. 
Відповідачка в суді апеляційної інстанції зазначила, що вона не перешкоджає і не заперечує щодо побачень дитини з бабою, але не може впливати на небажання сина спілкуватись з бабою у зв`язку із подачею останньою позову до суду, що передбачає стягнення з неї, як з відповідачки, судових витрат. Окрім того, послалась на несплату батьком дитини аліментів, вказала, що примусові побачення зашкодять інтересам та здоров`ю сина. 
Отже спір між сторонами існує, по суті не вирішений, суд першої інстанції не визначив способи участі позивачки у вихованні внука (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Під час перегляду справи враховуються рекомендації Органу опіки та піклування Житомирської міської ради, на засіданні якого заслуховувалась думка дитини, щодо доцільності визначити ОСОБА_1 участь у вихованні та спілкуванні з внуком.
Також, матеріали справи свідчать про бажання позивачки бачитися, піклуватися та виховувати внука та не містять доказів протиправних дій баби щодо нього, наявності у дитини захворювань, які б перешкоджали можливості їх спілкування. 
Суд апеляційної інстанції не приймає посилання відповідачки на висновок приватного психолога ОСОБА_12 про те, що факт нав`язування ОСОБА_7 примусового спілкування має негативний вплив (т. 1 а.с. 80), оскільки будь-яких переконливих доказів на підтвердження того, що систематичні побачення внука з бабою зашкодять здоров`ю дитини або її інтересам відповідачка як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції не надала. Також нею не надано обґрунтованих заперечень щодо зазначених у позові часу та днів побачень дитини з бабою. 
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що налагодження спілкування внука із бабою певною мірою залежить та має забезпечуватись відповідачкою, яка є найбільш близькою людиною у житті дитини, має для неї неабиякий авторитет. Тому, заперечення відповідачки проти позову та апеляційної скарги з посиланням на небажання дитини спілкуватися з бабою є безпідставними та такими, що не вирішують спір. 
За таких обставин, з урахуванням віку дитини, стану її здоров`я, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову – встановлення систематичних побачень позивачці з внуком кожного першого та третього тижня місяця протягом двох днів (субота, неділя поспіль) з 14-00 год. суботи до 18-00 год. неділі за її зареєстрованим місцем проживання без присутності матері неповнолітнього.
Такий порядок участі позивачки у спілкуванні та вихованні внука, максимально об`єктивно враховує інтереси малолітньої дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, відповідає балансу інтересів усіх сторін з урахуванням найкращих інтересів саме дитини, при цьому забезпечує поновлення прав баби на спілкування з дитиною, збереження сімейних зв`язків між нею і внуком, відповідає розумному балансу участі усіх осіб, пов`язаних родинними зв`язками, у даному випадку: інтересів самої дитини, матері та баби. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 грудня 2019 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Встановити побачення ОСОБА_1 з внуком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожного першого та третього тижня місяця протягом двох днів (субота, неділя поспіль) з 14-00 год. суботи до 18-00 год. неділі за її зареєстрованим місцем проживання у квартирі АДРЕСА_1 без присутності матері неповнолітнього – ОСОБА_2 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий    Судді        

Повний текст постанови складений 16 жовтня 2020 року.