ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2100/20  Номер провадження 22-ц/814/1904/20	Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю. 
суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.
секретар Гнатюк О.С.

імена (найменування) сторін:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Акціонерне товариство "Альфа Банк"

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, постановлену 17 липня 2020 року у складі судді Іващенка Ю.А.
по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа Банк" про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту, укладеного між нею та ПАТ «Альфа Банк».
Разом із позовною заявою ОСОБА_1 заявила клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в межах виконавчого провадження.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 липня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила скасувати її та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що між сторонами існує спір щодо дійсності договору про надання споживчого кредиту, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа Банк».
Позивач вказує, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження щодо стягнення заборгованості за вищевказаним договором.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Статтею 150 ЦПК України визначено можливі способи забезпечення позову. .
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами дійсно виник спір щодо дійсності договору про надання споживчого кредиту.
При цьому, заявник просить забезпечити позов у спосіб, визначений п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.
Відповідно до положень вказаної статті позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
Проте, ОСОБА_1 не оскаржує виконавчий документ, на підставі якого здійснються примусове стягнення в межах виконавчого провадження, що виключає забезпечення позову у такий спосіб.
Між сторонами не виник спір щодо дійсності виконавчого документу, що перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця, відтак зявлений ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову не співвідноситься зі змістом спірних правовідносин.
Окрім того, заявником не надано доказів, які б вказували, що без зупинення стягнення за виконавчим провадженням виконання рішення суду може бути ускладненим чи унеможливленим. 
Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвали місцевого суду, судовою колегією не встановлено.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                        О.Ю. Кузнєцова 
Судді                                                                        С.А. Гальонкін
                                                                       Л.М. Хіль