ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8646/20 Справа № 175/1473/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Завідувача Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Любов Віталіївни, Дніпровської районної державної нотаріальної контори про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2019 року,  

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Завідувача Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Любов Віталіївни, Дніпровської районної державної нотаріальної контори про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є спадкоємцем за Заповітом після смерті батька ОСОБА_2 . Рішенням суду йому було надано додатковий строк для прийняття спадщини. Він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі йому відповідного свідоцтва. Він, як інвалід ІІІ групи, відповідно до Закону звільнений від сплати державного мита при отриманні будь-яких документів. Однак при видачі нотаріусом документів з нього було стягнуто всі необхідні витрати по сплаті державного мита у загальній сумі 1 728 грн. 04 коп., що на думку позивача є порушенням Закону. Він звертався до завідувача нотаріальної контори з заявою про добровільне повернення сплачених сум, однак йому було відмовлено у такому поверненні, що спричинило йому моральну шкоду. Моральну шкоду, причинену позивачу він оцінює в 7 000,00 грн. (а.с. 2-7).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди — відмовлено (а.с.107-109).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, яке не ґрунтується на засадах верховенства права, а також не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с. 132-133).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за Заповітом після смерті свого батька ОСОБА_2 . Рішенням суду йому було визначено додатковий строк для прийняття спадщини та він звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини та видачі йому відповідного свідоцтва. Разом з тим, позивач зазначив, що він, як інвалід ІІІ групи, відповідно до Закону звільнений від сплати державного мита при отриманні будь-яких документів, однак при видачі нотаріусом спадкових документів, з нього було стягнуто всі необхідні витрати по сплаті державного мита у загальній сумі 1728 грн. 04 коп., що на думку позивача є порушенням Закону та визначена позивачем, як матеріальна шкода. Після чого, він звертався до завідувача нотаріальної контори з заявою про добровільне повернення сплачених сум, однак йому було відмовлено у такому поверненні, що спричинило йому також і моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 7 000,00 грн.
Звертаючись до суду із даним позовом, підставою для відшкодування завданої йому шкоди, ОСОБА_1 зазначав неналежне виконання своїх службових обов`язків державним нотаріусом, що виразилося у стягненні з нього сум державного мита, при отриманні спадщини, у загальній сумі 1 728 грн. 04 коп., оскільки він є інвалідом 3-ї групи та звільнений від сплати будь-яких коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції зазначив про відсутність порушень прав позивача з вини відповідача, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Абзацом 4, 5 п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету України «Про державне мито» передбачено, що від сплати державного мита звільняються: особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи;  особи з інвалідністю I та II групи.
Статтею 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначений перелік осіб, які належать до інвалідів війни, однак у вказаному переліку відсутні інваліди війни (Афганістан).
З матеріалів справи вбачається, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи (а.с. 39).
Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни — інвалідів війни (а.с. 124 зворот). 
Враховуючи викладене, оскільки позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи, а тому підстави для звільнення його від сплати державного мита за вчинення нотаріальних дій, і така відмова була обґрунтована нотаріусом при ухваленні відповідної постанови.

Згідно ст. 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
Оскільки, порушення прав позивача з вини відповідача не встановлено, а тому суд 1 інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для відшкодування останньому шкоди.

Що стосується доводів апеляційної скарги то вони є такими, що висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права й обставин справи. 
Судом першої інстанції у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Зі справи вбачається, що законні підстави для звільнення позивача від сплати державного мита при вчиненні нотаріальних дій відсутні, а тому його вимоги — необґрунтовані. Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому його слід залишити без змін.
       
За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції залишає його без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1   – залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2019 року — залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.
Судді: