04.12.20
33/812/367/20
Єдиний унікальний номер судової справи 490/4101/20 
Номер провадження 33/812/367/20                         Головуючий у місцевому суді: Медюк С.О.
Категорія: ч.2 ст.130 КУпАП                         Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року                                                місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Біляєвою В.М.,

за участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 та його захисника Герасимець М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 на постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 серпня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 серпня 2020 року встановлено, що 29 червня 2020 року о 02 год. 20 хв. водій ОСОБА_1  по провулку Парусному, №11 в місті Миколаєві керував транспортним засобом - автомобілем Audi A6, реєстраційний номер  НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови), повторно протягом року. У присутності двох свідків, водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою Алкотестера «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу, а також від проходження медичного огляду в медичному закладі у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі особа, притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , просить скасувати постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 серпня 2020 року, та закрити провадження у справі.
Особа, яка подала апеляційну скаргу, не погоджується з судовим рішенням місцевого суду, вважає його незаконним, необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_1 вказує, що він не здійснював 29 червня 2020 року о 02 год. 20 хв. керування транспортним засобом, оскільки в той день був в зовсім іншому місці. Вважає, що на місці складання протоколу або знаходилась інша особа, яка скористалась його анкетними даними, або працівники патрульної поліції склали даний документ помилково, для збільшення статистичної звітності зафіксованих правопорушень.
Зазначає, що існують розбіжності щодо часу вчинення правопорушення, часу складання протоколу, а також часу фіксації свідками його відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння. 
Також вказує, що в поясненнях свідків не зазначено, що він відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Герасимець М.М. на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступного.
За змістом ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого додержання законності.
Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що суддя суду першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався не в повному обсязі, оскільки приймаючи рішення про визнання ОСОБА_1 винним за ч.2 ст.130 КУпАП та піддаючи його адміністративному стягненню, суд в постанові вказав, що його вина підтверджується даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №416573 від 29 червня 2020 року та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 29 червня 2020 року.
Проте, з таким висновком суду апеляційний суд не погоджується, з огляду на наступне.
Згідно практики Європейського суду з прав людини будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до ч.ч.2,3,5 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі – Порядок).
Відповідно до п.п.2,3,4,6,7,8 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Також відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року, зокрема п.6 розділу IX Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 КУпАП - у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду на стан сп`яніння.
Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення, серія БД №416573 від 29 червня 2020 року, водій ОСОБА_1 29 червня 2020 року о 02 год. 20 хв. по провулку Парусному, будинок №11 в місті Миколаєві керував транспортним засобом - автомобілем Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови).
Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Алкотестеру «Драгер» та в медичному закладі, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, що вчинено повторно на протязі року, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.130 КУпАП.
Обґрунтовуючи своє судове рішення, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення та письмові пояснення свідків. Проте, зазначені в постанові судді факти не відповідають матеріалам справи, оскільки з наданої суду апеляційної інстанції копії посвідчення про відрядження, вбачається що ОСОБА_1 , знаходився у відрядженні з 04 червня 2020 року по 28 липня 2020 року (місця відрядження до Донецької та Луганської області).
Більш того, з письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які були відібрані працівниками поліції 29 червня 2020 року, слідує, що вони були свідками події, яка мала місце 29 червня 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 . В той же час, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено адресу місця правопорушення  АДРЕСА_3 . Окрім того, з вищевказаних документів убачається розбіжності щодо встановленого поліцейськими місця проживання свідка ОСОБА_3 .
Для усунення вищезазначеного до апеляційного суду викликалися вищевказані свідки, але останні до суду так і не з`явилися.
Таким чином, аналіз указаних джерел доказів дає підстави стверджувати те, що фактичні обставини справи, які встановлюються із письмових пояснень свідків, не співпадають із фактичними обставинами, які встановлюються із протоколу про адміністративне правопорушення в частині місця вчинення адміністративного правопорушення та встановлення анкетних даних свідка. 
За такого, суд критично відноситься до письмових пояснень свідків та вважає, що такі пояснення свідків не можна вважати належним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 130 КУпАП, оскільки, вони містять розбіжності з даними, зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення.
Також, з матеріалів справи вбачається, що на доданому до протоколу про адміністративне правопорушення диску відсутні будь-які відеозаписи, які б могли вважатись доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. 
З листа Управління патрульної поліції в Миколаївської області від 24 листопада 2020 року встановлено, що відеозаписи з нагрудних відео реєстраторів працівників поліції подій, що мали місце 29 червня 2020 року, а саме складання адміністративних матеріалів за ч.2 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , відсутні. 
Дослідивши докази, апеляційний суд вважає, що до протоколу про адміністративне правопорушення не надано беззаперечних доказів, які б підтверджували обґрунтованість його складання. Разом з тим, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із вищевказаним стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст.9,33,245,252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Відповідно до положень ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази, як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП (дії, передбачені ч.1 ст.130 КУпАП, вчинені повторно протягом року).
Згідно ст.8Конституції України в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Частина 1 ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на наведене, а також положення ст.62 Конституції України висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1  у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України є помилковими, оскільки в суді не доведено порушення вказаних положень Правил дорожнього руху України та відповідно наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. 
При цьому, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 вищевказаних вимог закону не дотримався, допустив формальне ставлення до вирішення справи, з`ясував обставини неповно та не всебічно, що загалом призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого судового рішення.
За такого, постанова судді підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. 
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 серпня 2020 року, якою  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, – скасувати.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                                        Т.В. Серебрякова