КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
25 листопада 2020 року
 
справа  №362/5331/19
                                         
провадження № 22-ц/824/8037/2020   
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,
при секретарі: Русинчук І.І.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач –  військова частина НОМЕР_1 
 
            розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника військової частини НОМЕР_1 – ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Марчука О.Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування рішення,
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із  вищевказаним позовом до військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2020 року позов задоволено частково.
Скасовано протокольне рішення житлової комісії Військової частини А – 2860 № 10 від 30 травня 2019 року в частині  відміни пункту 5 протокольного рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 – 2860  № 9 від 16 квітня 2019 року.
Вказано вважати датою зарахування ОСОБА_1 із членами його сім`ї на квартирному обліку 27 квітня 1993 року.
В задоволенні решти вимог - відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду представником військової частини подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування своїх вимог посилається на Наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, відповідно до якого всі військовослужбовці, що перебували на квартирному обліку та переміщувалися по службі після 03 березня 1995 року зараховувалися на квартирний облік за новим місцем служби з цієї дати. 
Наказом Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року  № 577 визнано таким, що втратив чинність Наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року. Проте, правовідносини, які виникли до набрання чинності Наказу від 2006 року застосовуються положення Наказу від 1995 року, а тому зарахування позивача на квартирний облік необхідно вважати з 1995 року.  
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає рішення законним та обґрунтованим. Посилається на те, що приймаючи оскаржувані рішення відповідач посилався на положення Наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 № 20, який втратив чинність 06 жовтня 2006 року на підставі Наказу міністра оборони України №557. Крім того, вказує на те, що 03.02.1995 року наказ не набув чинності та вступив в силу 03.03.1995 року, проте, позивача зараховано на облік саме 03.02.1995 року. Також вказує, що на правовідносини, які виникли між сторонами, положення Наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 не поширювались.
В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, оскаржуване рішення відповідача є протиправним, оскільки прийняте на підставі положень Наказу Міністра оборони України  від 03.02.1995 року №20, який втратив чинність.   
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 у період з 05 серпня 1984 року по 12 листопада 2004 року проходив військову службу в Збройний Силах України, що підтверджується витягом з послужного списку позивача (а.с. 9).
З 27 квітня 1993 року позивач перебував на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_3 з членами родини, що підтверджується відповідною довідкою № 261 від 20 лютого 2001 року № 27 (а.с. 10).
З листопада 2000 року позивача переведено для проходження подальшої військової служби до в/ч А-2860 в АДРЕСА_1 .
Відповідно до виписки з протоколу №4 від 17 квітня 2001 року позивача разом із сім`єю зараховано на квартирний облік з 03.02.1995 року (а.с.11).
Згідно Витягу із Наказу Міністра оборони України № 888 від 01.11.2004 року ОСОБА_1 звільнено  у запас ( а.с.13).
Протокольним рішенням засідання житлової комісії в/ч А-2860 від 16 квітня 2019 року № 9 позивача разом із родиною було перепоставлено на квартирний облік з 27 квітня 1993 року (а.с. 15).
Протокольним рішенням засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 30 травня 2019 року № 10, скасовано протокольне рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 № 9 від 16 квітня 2019 року та залишено позивача на квартирному обліку з 03.02.1995 року (а.с. 17).
За зверненням позивача від 13.08.2019 року, протокольним рішенням відповідача від 13 серпня 2019 року № 12 позивачу було відмовлено у скасуванні протокольного рішення засідання житлової комісії в/ч А-2860 від 30 травня 2019 року № 10 та повернення до попередньої дати зарахування на квартирний облік (а.с. 18, 19).
Згідно зі статтями 34, 37 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
Статтею 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Відповідно до частини першої  «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами.
На виконання пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 03 серпня 2006 року № 1081 затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Пункт 4 цього порядку, зокрема, передбачає, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення, Держспецтрансслужба та Держспецзв`язок, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом.
У пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 24 червня 2004 року «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.
Згідно із пунктом 26 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та пунктом 3.7 наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
З урахуванням того, що наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 втратив чинність та оскаржувані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року, справа № 362/640/18. 
Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30 травня 2019 року прийняте на підставі наказу Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року, який передбачав, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку з дати набрання чинності цим наказом, тобто з 03 березня 1995 року, тому період перебування позивача на квартирному обліку до 03 березня 1995 року не підлягав зарахуванню, суд вважає безпідставними, оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення наказ Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року вже втратив чинність.
 
За таких обставин,  колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
               П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу представника військової частини НОМЕР_1 – Коваля Сергія Івановича залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.  

            Суддя-доповідач                                                                    
 
            Судді