ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8249/20 Справа № 204/2029/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на  рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2020 року по справі за  позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про солідарне стягнення з них заборгованості у розмірі 16433,95 долари США, що за курсом 24,20 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20 листопада 2019 року складає 397701,59 грн станом на 20 листопада 2019 року за кредитним договором №DNHLGK00000456 від 24 листопада 2005 року, яка складається із заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 27 грудня 2013 року по 20 листопада 2019 року у розмірі 16433,95 доларів, а також судових витрат у справі. 
Позов мотивовано тим, що 24 листопада 2005 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNHLGK00000456, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 331825,20 доларів США на термін до 24 листопада 2015 року, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. 
У забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки.
Так, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 20 листопада 2019 року має заборгованість у розмірі 1577475,18 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 142734,89 долари США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 195399,23 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 25889,90 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 1213451,16 доларів США. Разом з тим, позивач звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому кредитодавець, на свій розсуд, може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 16433,95 долари США, яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 27 грудня 2013 року по 20 листопада 2019 року у розмірі 16433,95 долари США. Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2020 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNHLGK00000456 від 24 листопада 2005 року, яка виникла станом на 20 листопада 2019 року та складається із заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4795 доларів США 92 центи; в задоволенні решти вимог відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що строк дії кредитного договору визначено сторонами до 24 листопада 2015 року. Зазначене вказує на те, що позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти після спливу строку дії кредитного договору, тобто позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 25 листопада 2015 року по 20 листопада 2019 року є необґрунтованими. Крім того, відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що позивач після 25 листопада 2015 року відсотки за користування кредитом не нараховував (а.с.6 зворотна сторона). Таким чином, обґрунтованими є лише позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 11 грудня 2014 року по 24 листопада 2015 року, що складає 4795,92 доларів США.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що 24 листопада 2005 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNHLGK00000456, відповідно до умов якого Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредитні кошти, шляхом надання готівкою на строк по 24 листопада 2015 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії, у розмірі 331825,20 доларів США, в тому числі на придбання нерухомості у сумі 300000 доларів США і на оплату страхових платежів у сумі 31825,20 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,29 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії у розмірі 0,16% від суми виданого кредиту щомісяця, та обов`язкової єдиноразової комісії у розмірі 1% від суми виданого кредиту за розрахунково-касове обслуговування, в період сплати, за який приймається період з «20» по «25» число кожного місяця, а саме Позичальник повинен був надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 5448,52 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками та комісією (а.с.11-13).
Відповідно до п. 1.3. кредитного договору №DNHLGK00000456 від 24 листопада 2005 року, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобов`язань за даним договором.
Пунктом 5.1. кредитного договору №DNHLGK00000456 від 24 листопада 2005 року передбачено, що даний договір в частині п. 3.7. набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах – з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених сум, і діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.
15 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №DNHLGK00000456 від 24 листопада 2005 року, згідно з яким пункт 1.1. кредитного договору №DNHLGK00000456 від 24 листопада 2005 року викладено у наступній редакції: «Банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти, шляхом надання готівкою на строк по 24 листопада 2015 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії, у розмірі 331825,20 доларів США, в тому числі на купівлю нерухомості 300000 доларів США і на оплату страхових платежів у сумі 31825,20 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,29 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії у розмірі 0,16% від суми виданого кредиту щомісяця, та обов`язкової єдиноразової комісії у розмірі 1% від суми виданого кредиту за розрахунково-касове обслуговування, в період сплати, за який приймається період з «20» по «25» число кожного місяця. Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 5531,65 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією.» (а.с.14).
Відповідно до додаткового договору №2 до кредитного договору №DNHLGK00000456 від 24 листопада 2005 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 15 липня 2013 року, сторони домовилися відмінити нараховану пеню за кредитним договором №DNHLGK00000456 від 24 листопада 2005 року станом на 15 липня 2013 року та з моменту підписання цього додаткового договору, чергове нарахування пені за порушення зобов`язань буде відбуватися відповідно до п. 4.1 кредитного договору (а.с.15).
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №DNHLGK00000456 від 24 листопада 2005 року, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 24 листопада 2005 року було укладено договір поруки №DNHLGK00000456, відповідно до умов якого у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с.16).
Як вбачається з п. 11 договору поруки №DNHLGK00000456 від 24 листопада 2005 року, сторони прийшли згоди, що строк (позовна давність), в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом 5 років.
27 лютого 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у цивільній справі №201/1196/14-ц у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким позовні вимоги задоволено частково, а саме звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_2 (загальною площею 232,20 кв.м., житловою площею 201,1 кв.м.), яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Крючковою Т.В. по реєстру 2008, 24 листопада 2005 року, та зареєстрованого в реєстрі правочинів, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № DNHLGK00000456 від 24 листопада 2005 року, яка станом на 09 січня 2013 року становить 2541342,98 доларів США, де заборгованість за кредитом - 247050,58 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 138722,55 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 18719,26 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 2136850,59 доларів США, шляхом її продажу з укладенням від імені публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою – покупцем на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; в задоволенні іншої частини позову відмовлено (а.с.67-71).
Також, 04 грудня 2015 року рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська у цивільній справі №204/1645/15-ц, що набрало законної сили 11 березня 2016 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» прострочену суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3881049 грн 89 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 2986831 грн 39 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 314831 грн 64 коп., а всього 7182231 грн 92 коп. Даним рішенням було задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором №DNHLGK00000456 від 24 листопада 2005 року, яка існувала станом на 10 грудня 2014 року (а.с.72-75).
03 липня 2019 року позивачем було направлено на адресу відповідачів повідомлення від 13 червня 2019 року з вимогою про погашення простроченої заборгованості (а.с.8-10).
Відповідач ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим, відповідно до довідки позивача, станом на 20 листопада 2019 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 1577475,18 доларів США, з яких позивач просить стягнути заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 27 грудня 2013 року по 20 листопада 2019 року у розмірі 16433,95 долари США, що еквівалентно 397701,59 грн (а.с.4-7).
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що строк дії кредитного договору визначено сторонами до 24 листопада 2015 року. Зазначене вказує на те, що позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти після спливу строку дії кредитного договору, тобто позовні вимоги частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 25 листопада 2015 року по 20 листопада 2019 року є необґрунтованими. Крім того, відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що позивач після 25 листопада 2015 року відсотки за користування кредитом не нараховував (а.с.6 зворотна сторона). Таким чином, обґрунтованими є лише позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 11 грудня 2014 року по 24 листопада 2015 року, що складає 4795,92 доларів США.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) зроблено правовий висновок про те, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Доводи апеляційної скарги про те, що стягнута заборгованість за період з 11 грудня 2014 року по 24 листопада 2015 року була заявлена позивачем з порушенням строку позовної давності, адже загальний строк позовної давності встановлюється за загальним правилом в три роки, колегія суддів не може прийняти до уваги з огляду на наступне.
Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Згідно положень ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Так, з виписки з особового рахунку відповідача ОСОБА_1 вбачається, що останнім з 23 грудня 2005 року періодично здійснювалися платежі на виконання умов кредитного договору, останній з яких було здійснено саме 13 червня 2016 року. 
Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського  районного суду  м.  Дніпропетровська від  20  липня 2020  року  -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко