Справа № 465/646/11                                Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М. 
Провадження № 22-ц/811/1465/20                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.
секретаря: Сеньків Х.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 24 березня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2019 року Кредитна спілка «Християнська злагода» звернулася до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) начальника Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Сіщука Володимира Васильовича.
В обґрунтування скарги покликається на те, що на виконанні у Франківському ВДВС Львівського міського управління юстиції перебував виконавчий лист № 2-646/11, виданий 31.05.2011 року Франківським районним судом м. Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в межах 605 000 грн., з ОСОБА_3 в межах 30 000 грн. на користь кредитної спілки «Християнська злагода» 439 635,84 грн. шляхом звернення стягнення на майно, яке передане в іпотеку, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 . В межах виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження. Незважаючи на те, що виконавчий лист було повернуто стягувачу, арешт на квартиру АДРЕСА_1 при поверненні виконавчого документа стягувачу державним виконавцем не знято. Вважає, що при поверненні виконавчого листа державний виконавець зобов`язаний був зняти арешт з нерухомого майна, однак всупереч вимогам закону цього не зробив. У відповідь на скаргу на дії державного виконавця начальник Франківського ВДВС м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Сіщук В.В. повідомив, що здійснити перевірку законності дій державного виконавця є неможливим, оскільки дані матеріали виконавчого провадження знищені у зв`язку з закінченням строку їх зберігання. Зазначає, що дії начальника відділу є неправомірними, оскільки інформація по виконавчому провадженні міститься в автоматизованій системі виконавчих проваджень, з якої можна встановити законність або незаконність дій державного виконавця. З наведених підстав просить визнати дії начальника Франківського ВДВС м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Сіщука В.В. неправомірними та скасувати арешт нерухомого майна, розташованого у АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 , який накладено 21.07.2011 року у виконавчому провадженні № 27041261, реєстраційний номер обтяження 1142739.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24 березня 2020 року скаргу Кредитної спілки «Християнська злагода» задоволено.
Визнано дії начальника Франківського ВДВС м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Сіщука В.В. щодо скарги на дії державного виконавця у виконавчому провадженні №27041261 поданої стягувачем Кредитною спілкою «Християнська злагода» неправомірними.
Скасовано арешт нерухомого майна, розташованого у АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 , який накладено 21.07.2011 року у виконавчому провадженні №27041261, реєстраційний номер обтяження 11412739.
Ухвалу суду оскаржив Франківський відділ державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік, а тому здійснити перевірку матеріалів виконавчого провадження № 27041261 на предмет законності дій державного виконавця є неможливим, оскільки дані матеріали знищено у зв`язку із закінченням строку їх зберігання. Вважає, що у зв`язку з наведеним відсутні підстави для задоволення скарги на дії начальника Франківського ВДВС м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Сіщука В.В., які є правомірними. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволенняз огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Судом встановлено, що у Франківському ВДВС м. Львова перебувало виконавче провадження №27041261 з виконання виконавчого листа № 2-646/11 від 31.05.2011 року виданого Франківським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в межах 605 000 грн., ОСОБА_4 в межах 30 000 грн. на користь КС «Християнська злагода» 439 635, 84 грн., шляхом звернення стягнення на майно передане в іпотеку, а саме квартиру АДРЕСА_1 (до квартири відноситься комора в підвалі під літ. XCIV площею 2,6 кв.м). Солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в користь КС «Християнська злагода» витрати по наданні правової допомоги в сумі 23 666 грн., судовий збір в сумі 51 грн. та витрати за ІТЗ розгляду справи в розмірі 120 грн.
Заступником начальника Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції, 21.07.2011 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
27.06.2012 року,заступником начальника Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, яка не оскаржувалася, а відтак є чинною, з якої вбачається, що повторні прилюдні торги з реалізації арештованого майна не відбулись у зв`язку з відсутністю покупців. Державним виконавцем листом від 22.05.2012 року стягувачам запропоновано вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна та роз`яснено, що у разі, якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний у п`ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь. 12.06.2012 року на адресу Франківського ВДВС Львівського МУЮ надійшов лист від стягувачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та КС «Християнська злагода», згідно якого останні повідомили про своє рішення залишити за собою нереалізоване майно. 
Відповідно до ч. 7 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент винесення постанови, у разі, якщо стягувач у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.
Аналогічною є ч. 7 ст. 61 чинного Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, у разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.
Оскільки, як вбачається з постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, яка є чинною, 12.06.2012 року на адресу Франківського ВДВС Львівського МУЮ надійшов лист від стягувачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та КС «Християнська злагода», згідно якого останні повідомили про своє рішення залишити за собою нереалізоване майно, у державного виконавця не було підстав для зняття арешту з майна, що свідчить про правомірність дій заступника начальника Франківського ВДВС Львівського МУЮ Руденка В.В. 
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.10.2019 року№185316614, на квартиру по АДРЕСА_2 накладено обтяження у вигляді арешту.
Зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні регулюється статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до пункту 5 частини четвертої якої підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно.
Задовольняючи вимоги скарги, суд посилався на те, що з матеріалів заяви вбачається, що станом на 27.06.2012 року жодними із стягувачів не внесено відповідну різницю між початковою вартістю майна та сумою заборгованості за виконавчими документами. 
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі суперечать ч.7 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції станом на час винесення постанови від 27.06.2012 року, та ч.7 ст. 61 чинного Закону України «Про виконавче провадження», так як для вирішення виконавцем питання зняття арешту з майна важливим є подання чи неподання заяви боржником про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, а не питання внесення чи невнесення коштів - різниці між початковою вартістю майна та сумою заборгованості за виконавчими документами.
Однією із вимог скарги КС «Християнська злагода» є скасування арешту нерухомого майна, розташованого у АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 , який накладено 21.07.2011 року у виконавчому провадженні №27041261, реєстраційний номер обтяження 11412739.
Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави для зняття арешту з майна виконавцем, начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.
Частина 4 цієї статті передбачає підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.
Частина 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. 
Відтак, в порядку розгляду скарги на дії/бездіяльність державного виконавця, питання про зняття арешту вирішуватись не може, таке питання може вирішуватись судом в порядку позовного провадження, а тому вимога скарги КС «Християнська злагода» про скасування арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , який накладено 21.07.2011 року у виконавчому провадженні №27041261, реєстраційний номер обтяження 11412739, задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про неправомірне задоволення вимог скарги про визнання неправомірними дій начальника Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Сіщука В.В. щодо скарги на дії державного виконавця у виконавчому провадженні №27041261, поданої стягувачем КС «Християнська злагода», оскільки на скаргу, подану КС «Християнська злагода» 20.09.2019 року, на дії виконавця у виконавчому провадженні ще у 2012 році, начальником Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області 18.10.2019 року надано вичерпну відповідь - лист від 18.10.2019 року вих. №8039, у якій, з посиланням на законодавство, зазначено причини неможливості здійснити перевірку матеріалів виконавчого провадження, яке знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання, який становить три роки. 
А відтак, суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги скарги КС «Християнська злагода» про визнання неправомірними дій начальника Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Сіщука В.В. при розгляді ним скарги на дії державного виконавця у виконавчому провадженні №27041261, поданої стягувачем КС «Християнська злагода»,
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) - задовольнити.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 24 березня 2020 року - скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні скарги Кредитної спілки «Християнська злагода» - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 12.11.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П. 

Ванівський О.М.