ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/4910/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року (суддя Новікова І.В.) в адміністративній справі  
за позовом  ОСОБА_1   
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, –

в с т а н о в и в :
                              
                                 ОСОБА_1 у липні 2020 року звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії у зв`язку з втратою годувальника за період часу з 02.10.2014 по 31.07.2018 в сумі 63675,16 грн.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії у зв`язку з втратою годувальника за період часу з 02.10.2014 по 31.07.2018 в сумі 63675,16 грн.
                              Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року позов задоволено.
                              Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.
                              Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
                              Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа з міста Макіївка Донецької області.
З березня 2018 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати призначеної пенсії в період з 02.10.2014 по 31.07.2018.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області надано відповідь № 0800-0209-8/14928 від 13.04.2020, до якої додано довідки про розмір нарахованої, але невиплаченої пенсії за період з 02.10.2014 по 31.07.2018.
Відповідно до довідки № 280 від 08.04.2020 розмір заборгованості за період з 02.10.2014 по 31.12.2015 складає 16201,16 грн. 
Згідно з довідкою № 282 від 08.04.2020 розмір заборгованості за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 складає 31457,00 грн.
Відповідно до довідки № 281 від 08.04.2020 розмір заборгованості за період з 01.01.2018 по 31.07.2018 складає 16017,00 грн.
Таким чином загальний розмір заборгованості по виплаті пенсії у зв`язку з втратою годувальника в період з 02.10.2014 по 31.07.2018 складає 63675,16 грн.
                              Вважаючи протиправною таку бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати призначеної пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.
          Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
          Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
          Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
          Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 1 статті 49 Закону виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином законом встановлений вичерпний перелік підстав, за яких особі може бути припинено виплату пенсії, та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
При цьому закон містить застереження, що припинення виплати пенсії можливе лише у випадку прийняття відповідного рішення територіальним органом Пенсійного фонду або за рішенням суду.
          Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області не доведено наявність підстав, встановлених законом, для припинення ОСОБА_1 виплати пенсії.
          З огляду на викладене суд апеляційної  інстанції доходить висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 .          
          Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України № 788 від 21.08.2019, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», колегія суддів знаходить необґрунтованими, адже відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
          Отже нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих цим Законом, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать йому.
Вказана правова позиція також відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 805/402/18.
Також необґрунтованими суд апеляційної інстанції знаходить доводи апелянта щодо розміру належної до виплати ОСОБА_1 суми пенсії, оскільки розмір заборгованості встановлений судом на підставі довідок Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 280, 281, 282 від 08.04.2020 та складає 63675,16 грн., а тому посилання  апелянта на власно розрахований розмір заборгованості 57822,16 грн. є безпідставними.
Також не є обґрунтованими пояснення апелянта щодо пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України, оскільки про порушення прав та законних інтересів останній дізнався з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 0800-0209-8/14928 від 13.04.2020, а тому позивач звернувся до суду у межах строку, встановленого процесуальним законом.
Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права,  підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, –

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року в адміністративній справі № 280/4910/20 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 18 грудня 2020 року та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Повна постанова складена 18 грудня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров