ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року	Львів	Справа № 460/738/20 пров. № А/857/10014/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді – Матковської З. М., 
суддів – Бруновської Н.В., Шавеля Р. М.,
при секретарі судового засідання – Герман О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові  в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Рівненської міської ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі №460/738/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
головуючий суддя першої інстанції – Махаринець Д.Є.
час ухвалення  - справу розглянуто у письмовому провадженні
місце ухвалення  - м. Рівне
дата складання повного тексту – 15.07.2020
                                                  
                                                      В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської міської ради, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в ухиленні по забезпеченню безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вул. Фруктова в м.Рівне; зобов`язати відповідача прийняти рішення стосовно забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вул. Фруктова в м. Рівне, в т.ч. вирішити питання по освітленню вулиці, облаштуванню тротуарів, встановленню дорожніх знаків, ремонту каналізаційних люків; встановити судовий контроль за виконанням рішення шляхом зобов`язання відповідача у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вищевказана бездіяльність Рівненської міської ради призводить до порушення прав мешканців будинків 4, 3, 2, 7 по АДРЕСА_1 , пішоходів та водіїв, оскільки проїзна частина та облаштування тротуару не відповідають вимогам Державних будівельних норм, відсутні обмежувальні дорожні знаки, що впливає на безпеку дорожнього руху.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Рівненської міської ради, яка полягає в ухиленні від забезпечення безпечних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів по вулиці Фруктовій в м. Рівне. Зобов`язано відповідача Рівненську міську раду  забезпечити безпечні умови руху транспортних засобів і пішоходів по вулиці Фруктовій в м. Рівне та вирішити питання  встановлення дорожніх знаків «Рух заборонено» (3.1) та «Пішохідна зона» (5.33) зі сторони прилеглих вулиць Коперника та Петра Могили. Стягнуто на користь ОСОБА_1  судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Рівненської міської ради.  
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скара, в якій зазначає, що  рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема апелянт вказує на те, що  проведення поточного ремонту та утримання вулиць, доріг, внутрішньоквартальних проїздів, тротуарів, зливової каналізації; встановлення дорожніх знаків тощо, можливе лише в межах наявних бюджетних асигнувань, передбачених Програмою на указані заходи. Цією Програмою, зокрема, на встановлення дорожніх знаків було передбачено 500 тис. грн. на 2018 рік, та 500 тис. грн. на 2019 рік.
На засіданні координаційної ради з питань безпеки дорожнього руху м.Рівне 27.07.2018 було розглянуто питання облаштування тротуарів та заборони (обмеження проїзду) автотранспортних засобів на вулиці Фруктовій і прийнято рішення доручити управлінню житлово-комунального господарства замовити та встановити знак 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено».
Проте, у зв`язку із обмеженим фінансуванням встановлення знаків здійснювалася, насамперед, там, де в них виникала найбільш нагальна потреба, зокрема, на вулицях із інтенсивним рухом, поблизу навчальних закладів тощо. Тому, влаштування обмежувального знаку на вул. Фруктовій у минулому не було здійснено.
Щодо влаштування тротуару з дотриманням вимог Державних будівельних норм, то апелянт вважає таке неможливим через об`єктивні причини, оскільки, розширення вулиці можливе лише за рахунок приватної території мешканців.
Щодо зобов`язання відповідача встановити дорожні знаки «Рух заборонено» (3.1) та «Пішохідна зона» (5.33) зі сторони прилеглих вулиць Коперника та Петра Могили, то вважає, що ухвалюючи рішення щодо зобов`язання встановити дорожні знаки судом не ураховано, що їх встановлення повинно узгоджуватися із Комплексною схемою організації дорожнього руху в місті Рівне, яка затверджена рішенням Рівненської міської ради № 5042 від 27.09.2018. Проте, в ході судового розгляду питання чи узгоджується встановлення таких знаків із Комплексною схемою не досліджувалося. 
З урахуванням наведеного вище просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи, представник  відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач проти апеляційної скарги заперечила, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що   загальна ширина дороги по вул. Фруктовій в м. Рівне становить 3м, тротуар відсутній. Оскільки на даній вулиці діє двосторонній рух, загальна ширина дороги повинна бути 7 м, а тротуару - 3 м. Тобто, розміри проїзної частини по вул. Фруктовій в м. Рівне не відповідають вимогам Державних будівельних норм.
Окрім зазначеного, судом встановлено, що вул. Фруктова не обладнана пішохідною доріжкою або тротуаром з твердим асфальтово - бетонним покриттям, не є освітленою, внаслідок чого, позивач та мешканці названої вулиці, а також і інші особи вимушені рухатися по проїзній  частині, яка, як вже зазначалось, в темну пору доби є неосвітленою, що в свою чергу ставить під загрозу  життя та здоров`я цих осіб.
Незважаючи на неодноразові звернення мешканців будинків 4, 3, 2, АДРЕСА_2  до відповідача, оперативні  заходи щодо внесення змін в організацію дорожнього руху на вказаній вулиці не внесені, відповідні дорожні знаки, які б обмежували рух транспортних засобів з обох сторін вулиці та з обох напрямків руху не розміщені.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що має місце протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає в ухиленні по забезпеченню безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вул. Фруктова в м. Рівне.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Статтею 16 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 №2862-IV(далі - Закон №2862-IV) встановлено, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.
Згідно зі статтею 19 цього Закону, основними обов`язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є, зокрема, забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить зокрема виконання вимог законодавства та рішень органів виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку; розробка, затвердження та реалізація міських і районних програм розвитку дорожнього руху та його безпеки;  організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами, проектами детального планування та забудови населених пунктів, автоматизованих систем керування дорожнім рухом, комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів.
Поряд з тим, до компетенції власників автомобільних доріг, або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить: забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; організація і здійснення заходів, спрямованих на захист навколишнього природного середовища; своєчасне виявлення перешкод  дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху та їх утримання (ст. 9 цього ж Закону).
Крім того, відповідно до статті 24 вказаного Закону - власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.
Відповідно до п. 5 Єдиних правил  ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України  від 30 березня 1994 р. №198 (далі по тексту - Правила №198), власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища.
Згідно вимог Державних будівельних норм 360-92 ширина смуги руху для житлових вулиць рівняється 3,5 м, ширина тротуару - 1,5м.
Відповідно до п. 1.3 Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №54 від 14.02.2012, дорожні знаки - це вироби, малюнки і написи, що призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов і режимів руху на вулицях та дорогах.
Згідно п. 3.1 розділу 33 ПДР дорожній знак «Рух заборонено» (3.1) визначається як  заборона руху усіх транспортних засобів у випадках, коли: початок пішохідної зони позначено знаком 5.33; дорога та (або) вулиця перебуває в аварійному стані і непридатна для руху транспортних засобів; у такому випадку обов`язково додатково встановлюється знак 3.43.
При цьому дія знака не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами; на водіїв з інвалідністю, що керують мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком Розпізнавальний знак «Інвалід» «Водій з інвалідністю», на водіїв, які перевозять пасажирів з інвалідністю, за умови наявності документів, що підтверджують інвалідність пасажира (крім пасажирів з явними ознаками інвалідності); на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в`їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення.
Зона дії знака - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.
Таким чином, необхідність вжиття заходів щодо забезпечення безпечних умов руху транспортних засобів і пішоходів по вул.Фруктовій в м.Рівне, шляхом встановлення дорожніх знаків «Рух заборонено» (3.1) та «Пішохідна зона» (5.33) відноситься до компетенції Рівненської міської ради.
Крім цього, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки суду першої інстанції вірними з огляду на наступне.
Відповідачем, Рівненською міською радою, 21.01.2020 на черговому засіданні координаційної ради з питань безпеки дорожнього руху м. Рівного розглянуто звернення депутата міської ради ОСОБА_2 про встановлення дорожніх знаків, які обмежують рух вантажних транспортних засобів по вул.Фруктовій. Координаційною радою відхилена пропозиція по встановленню дорожніх знаків, які обмежують рух вантажних транспортних засобів по вул.Фруктовій та вирішено вивчити пропозицію начальника відділу безпеки дорожнього руху УПП в Рівненській області про перекриття руху для всіх транспортних засобів шляхом встановлення обмежу вальних стовпчиків. Проте за результатами вивчення даного питання з`ясовано, що вулиця Фруктова з`єднує вулиці Петра Могили та Коперника, а тому її перекриття призведе до відсутності сполучення між ними.
З початку 2018 року позивачем та місцевими жителями вул.Фруктова, що у м.Рівне подавались до представників органів місцевого самоврядування, включно із Рівненською міською радою прохання щодо облаштування тротуарів, вирішення питання щодо заборони чи обмеження проїзду автотранспортних засобів по вул.Фруктовій, забезпечення безпеки дорожнього руху, нанесення розмітки, вирішення питання щодо освітлення вулиці в темну пору доби та інше.
Суд першої інстанції  правильно вказав, що доводи відповідача про те, що на даний час по вул.Фруктовій встановлено обмежувальний знак 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», здійснено ліквідацію ямковості, а рівень каналізаційних люків відповідає встановленим нормам,  не відповідають меті, яку ставили перед собою мешканці вул. Фруктової та позивача, в тому числі під час неодноразових звернень до відповідача, крім цього, предметом спору у даній справі є перевірка правомірності бездіяльності Рівненської міської ради до подання даного адміністративного позову.
Також непідтвердженими є доводи відповідача щодо того, що рівень каналізаційних люків відповідає встановленим нормам, оскільки з долучених до відзиву та відповіді на відзив фотографій судом встановлено, що один із люків знаходиться значно нижче рівня асфальту навколо цього люку, а інші люки частково заасфальтовані.
Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що має місце протиправна бездіяльність   відповідача, яка полягає в ухиленні по забезпеченню безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вул. Фруктова в м. Рівне. 
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення стосовно забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицею Фруктова в.м.Рівне, в тому числі вирішити питання по освітленню вулиці, облаштуванню тротуарів, встановленню дорожніх знаків, ремонту каналізаційних люків.
Суд першої інстанції правильно вказав, що виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Проте, відповідно до ч.2 ст.9 цього Кодексу суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до норм частин 1 і 2 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
При цьому, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зокрема, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
З урахуванням наведеного,  суд першої інстанції вірно вважав за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача Рівненську міську раду забезпечити безпечні умови руху транспортних засобів і пішоходів по вул.Фруктовій в м.Рівне та вирішити відповідно до закону питання щодо встановлення дорожніх знаків «Рух заборонено» (3.1) та «Пішохідна зона» (5.33)  зі сторони прилеглих вулиць Коперника та Петра Могили.
Крім цього,  колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне. Відповідно до рішення Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторною звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 826/7631/15.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а та від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16.
З урахуванням наведеного слідує,  що ефективним засобом захисту прав позивача буде не лише визнання протиправними дій  чи бездіяльності  відповідача, але й покладення на нього обов`язку забезпечити безпечні умови руху транспортних засобів і пішоходів по вулиці Фруктовій в м. Рівне та вирішити питання  встановлення дорожніх знаків «Рух заборонено» (3.1) та «Пішохідна зона» (5.33) зі сторони прилеглих вулиць Коперника та Петра Могили.
Відповідно до  Рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 у Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.
Відповідно до Рішення Конституційного суду України  від  30.01.2003 р. № 3-рп, правосуддя за своєю суттю визнається лише таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Щодо поданого клопотання про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн, суд  першої інстанції дійшов вірного висновку, що  таке задоволенню не підлягає, оскільки на підтвердження заявленої суми витрат на правову допомогу позивачем не надано жодного доказу.
Щодо позовної вимоги позивача про встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідача у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення, то встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком, крім цього, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та  зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Рівненської міської ради залишити без задоволення, а  рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі №460/738/20   - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.      

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 23.11.2020.