ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

30 вересня 2020 року
м. Харків

Справа № 642/3481/20
Провадження № 22-ц/818/4375/20

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Маміної О.В., Кругової С.С.,
за участю секретаря – Плахотнікової І.О.,

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 15 липня 2020 року, постановлену суддею Ольховським Є.Б.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, шляхом накладення арешту на 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Автомобіліст 2012»; заборони будь-яким особам, у тому числі всім суб`єктам державної реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо ТОВ «Автомобіліст 2012» у тому числі, але не виключно, вносити будь-які зміни до Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Автомобіліст 2012».

В обгрунтвання заяви зазначає, що 20 листопада 2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Автомобіліст 2012», згідно умов якого він придбав у ОСОБА_2 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Автомобіліст 2012», що становить 6 780 000 гривень та складає 100% статутного капіталу ТОВ «Автомобіліст 2012». Відповідно до п. 3 Договору, ціна продажу Частки становить 300 000 доларів США, що на дату укладання договору еквівалентна 7 261 170 гривень за курсом НБУ. Вказану суму він сплатив ОСОБА_2 у повному обсязі до підписання Договору. Разом з тим, станом на день звернення із даною заявою про забезпечення позову ОСОБА_2 відповідно до п.6 вказаного договору не передав йому частку статутного капіталу ТОВ «Автомобіліст 2012» згідно акту приймання-передач. У зв`язку із цим він збирається звернутися до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії: передати ОСОБА_1 у власність 100% частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобіліст 2012».
Крім того вказує, що йому стало відомо, що ОСОБА_2 у цей час веде перемовини щодо відчуження на користь третіх осіб своєї частки в статутному капіталі ТОВ «Автомобіліст 2012», за яку ОСОБА_1 вже було сплачено грошові кошти відповідно до Договору від 20 листопада 2019 року. Вказане може ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на його користь. 

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 15 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову - задоволено частково.
Вжито заходи щодо забезпечення позову у вигляді заборони будь-яким особам, у тому числі всім суб`єктам державної реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобіліст 2012» у тому числі, але не виключно, вносити будь-які зміни до Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобіліст 2012».
В частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відмовлено.
Зобов`язано позивача ОСОБА_1 протягом п`яти днів з дня постановлення ухвали внести на депозитний рахунок Ленінського районного суду м. Харкова у якості зустрічного забезпечення 300 000грн. та надати до суду документи про виконання ухвали про зустрічне забезпечення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції в частині застосування заходів зустрічного забезпечення скасувати.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що застосування заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених ч.3 ст.154 ЦПК України.
У заяві про забезпечення позову зазначалося, що він має зареєстроване місце проживання на території України: АДРЕСА_1 . Вказаний факт в ході судового розгляду ніким не заперечувався та спростований не був. Крім того, ні відповідачем, ні ким іншим не були надані суду докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Отже, у суду, були відсутні обґрунтовані, законні підстави застосовувати зустрічне забезпечення щодо ОСОБА_1 .
Крім того, відповідно до ч.5 ст.154 ЦПК України, розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.
У заяві про забезпечення позову було вказано, що позов забезпечується шляхом заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна. Можливість завдання будь-яких збитків відповідачу у цьому випадку - виключена. З таких підстав, застосування зустрічного забезпечення є неспівмірним із заходами забезпечення позову, накладеними судом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 зазначає, що у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову він жодних збитків не несе, його права та законні інтереси не порушуються. Також вказує, що він не клопотав перед судом першої інстанції про застосування заходів зустрічного забезпечення. У зв`язку з чим вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У відповідності до положень ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим, згідно положень ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч.2 ст.376 ЦПК України).

Також, згідно ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову та вживаючи заходи зустрічного забезпечення, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір, ОСОБА_2 не передав ОСОБА_1 частку за Актом приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Автомобіліст 2012» та не здійснив всіх необхідних дій для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо зміни учасника Товариства з Продавця на Покупця, що може свідчити про можливість подальшого відчуження нерухомого майна. 
Разом з тим, вимога з приводу накладення арешту на спірне майно є неспівмірним способом захисту; заявником не надано доказів того, що саме такий вид забезпечення позову підлягає застосуванню.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову – це вжиття комплексу заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Вжиття цих заходів має гарантувати реалізацію позовних вимог у разі задоволення позову і застосовуються лише до позовів про визнання та про присудження.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Крім того, згідно ч.1, 5, 6, 7 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.
Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. 
В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник у порядку зустрічного забезпечення.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що у липні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, а саме шляхом накладення арешту на 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Автомобіліст 2012»; заборони будь-яким особам, у тому числі всім суб`єктам державної реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобіліст 2012») у тому числі, але не виключно, вносити будь-які зміни до Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобіліст 2012».

Із змісту вказаної заяви вбачається, що предметом майбутнього позову є зобов`язання вчинити певні дії, а саме передати ОСОБА_1 у власність 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Автомобіліст 2012».

Згідно роз`яснень, які містять у п.п.4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. 
Суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які пов`язані із втручанням у внутрішню діяльність господарських товариств.

Так, ухвалою господарського суду Харківської області від 06 квітня 2020 року у справі №922/600/20 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Автомобіліст 2012». 
Визнано розмір вимог ініціюючого кредитора ТОВ «Афаліна» в сумі 303 379,57грн.
Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09 липня 2020 року у справі №922/600/20, яка постановою Східного апеляційного господарського суду від 31 серпня 2020 року залишена без змін, припинено повноваження керівника майна ТОВ «Автомобіліст 2012» Бондаренка В.В, і виконавчих органів ТОВ «Автомобіліст 2012», та тимчасово покладено виконання обов`язків керівника та виконавчих органів ТОВ «Автомобіліст 2012» на розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Терещенка О.В. до призначення в порядку, визначеному законодавством та установчими документами товариства, нового керівника боржника та виконавчих органів управління боржника.

Отже, наразі стосовно ТОВ «Автомобіліст 2012» триває процедура санації. 

Разом з тим, суд першої інстанції вживаючи заходи забезпечення позову та зустрічного забезпечення зазначені обставини не врахував, та розглянув заяву  ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову не пересвідчившись в тому, що між сторонами виник цивільний спір.

Так, у липні 2020 року ОСОБА_1 звертався до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, а саме: передання йому у власність 100% частки у статутному капіталі ТОВ “Автомобіліст 2012” за Актом приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ “Автомобіліст 2012” та здійснити всі необхідні дії (забезпечити їх здійснення) для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо зміни учасника ТОВ “Автомобіліст 2012” з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року у справі №642/3658/20, яка постановою Харківського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року залишена без змін, відмовлено у відкритті провадження у справі за вищевказаним позовом, роз`яснено позивачу його право звернутися з позовом до відповідного господарського суду.

Крім того, заборона будь-яким особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо ТОВ «Автомобіліст 2012» порушує право інших осіб, оскільки реєстраційні дії можуть стосуватися не лише відомостей про засновника юридичної особи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахування викладеного, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги та скасувати ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі та залишити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову – без задоволення.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 15 липня 2020 року – скасувати.

Заяву  ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову – залишити без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –                                                                      Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                         С.С. Кругова

                                                                                О.В. Маміна