ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 р. 	Справа № 440/1596/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун,  м. Полтава, по справі № 440/1596/20
за позовом             ОСОБА_1  
до            Головного управління ДПС у Полтавській області                    
про визнання протиправними та скасування вимог і рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач), звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі по тексту - ГУ ДПС у Полтавській області, відповідач), у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, прийнятих судом першої інстанції, просила суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 04.02.2019 №Ф-18227-17У;
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 09.08.2019 №Ф-18227-17У;
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 05.12.2019 №Ф-18227-17;
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 10.02.2020 №Ф-18227-17;
- визнати протиправним та скасувати Рішення ГУ ДПС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 06.03.2020 №0016715533 у розмірі 7 445,13 грн;
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області від 02.04.2020 №Ф-18227-17;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області виключити суми нарахувань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 як фізичної особи, яка має право на зайняття незалежною професійною діяльністю, а саме: станом на 04.02.2019 - суму в розмірі 2457,18 грн, станом на 09.08.2019 - суму в розмірі 5508,36 грн, станом на 05.12.2019 - суму в розмірі 17 166,52 грн, станом на 10.02.2020 - суму в розмірі 18 544,04 грн, станом на 02.04.2020 - суму в розмірі 25 989,17 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказала на свою незгоду з нарахуванням відповідачем недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі по тексту - ЄСВ). На думку позивача, відповідачем протиправно нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки вона, як адвокат знаходиться у трудових відносинах з роботодавцями та самостійної адвокатської діяльності не веде, а роботодавці повністю сплачують єдиний внесок за працевлаштованого адвоката. Позивач наполягала на тому, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише за умови, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 по справі №440/1596/20 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 43142831) про визнання протиправними та скасування вимог і рішення, зобов`язання вчинити дії - задоволено.
Визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 № Ф-18227-17У, від 09.08.2019 № Ф-18227-17У, від 05.12.2019 № Ф-18227-17, від 10.02.2020 № Ф-18227-17, від 02.04.2020 № Ф-18227-17.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 06.03.2020 № 0016715533 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 43142831) відкоригувати дані інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом виключення недоїмки з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 18 544,04 грн та інформації про нараховані на цей борг штраф в розмірі 2 149,87 грн та пеню в розмірі 5 295,26 грн.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 43142831).
Відповідач не погодився із рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 по справі № 440/1596/20, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що позивач в силу п.5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є платником єдиного внеску. У відповідності до п.2 ч.1 ст.7 вказаного Закону з 01.01.2017 нарахування та сплата єдиного внеску в мінімальному розмірі є обов`язком такого платника, незважаючи на неотримання доходу у відповідному звітному періоді від провадження доходу від адвокатської діяльності. При цьому особи, які провадять незалежну професійну діяльність, у т.ч. позивач, є платниками єдиного внеску незалежно від того, чи є такі особи одночасно найманими працівниками. Крім того, вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки тому факту, що позивач за результатами діяльності самостійно подавала звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, сплата єдиного внеску за якими проведена останньою лише в 2019 році в сумі 10749,40 грн. Станом на 31.01.2020 заборгованість ОСОБА_1 з єдиного внеску склала 18544,04 грн, у зв`язку з чим 10.02.2020, враховуючи закріплений Конституцією України обов`язок позивача сплачувати податки і збори, відповідачем правомірно винесено вимоги про сплату боргу (недоїмки) на вказану суму та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату єдиного внеску від 06.03.2020 №0016715533 на суму 7445,13 грн. 
Також, вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача виключити відомості з інтегрованої картки платника податків нарахувань з єдиного внеску, оскільки для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю, і така інформація не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку, однак позивачем дії відповідача щодо обліковування в інтегрованій картці суми заборгованості з єдиного соціального внеску не оскаржуються. Враховуючи, що судом першої інстанції не вказано, які норми Податкового кодексу України та Порядку №422 відповідачем порушено під час адміністрування платежів позивача з єдиного внеску, рішення суду в цій частині, на переконання апелянта, прийняте без врахування фактичних обставин справи. 
Позивач, в надісланому до суду письмовому відзиві на апеляційну скаргу просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 по справі № 440/1596/20 - без змін, як законне та обґрунтоване. 
Вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач своє право на заняття адвокатською діяльністю, в період виникнення спірних правовідносин, реалізовувала не як самозайнята особа, а як найманий працівник, що працювала і працює у ТОВ «Глобинський мясокомбінат» та ТОВ «Глобинський маслосирзавод» (за сумісництвом). При цьому, ТОВ «Глобинський мясокомбінат» та ТОВ «Глобинський маслосирзавод» у спірний період в рамках власної господарської діяльності сплачували ЄСВ як податкові агенти за позивача в установленому розмірі, а тому у позивача відсутній обов`язок сплати єдиного внеску ще й як за самозайняту особу, оскільки це призведе до подвійного оподаткування особи в рамках здійснення одного й того ж виду діяльності, що суперечить принципам податкового законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 та від 05.12.2019 у справі №260/358/19.
З приводу посилань на самостійне подання ОСОБА_1 звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, позивач пояснила, що  надавала такі звіти на виконання приписів ПК України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, пунктом 13 розділу 2 якого, передбачено, що фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані подавати самі за себе Звіт незалежно від того, чи ведуть вони підприємницьку діяльність. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанці, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має право на здійснення адвокатської діяльності відповідно до свідоцтва серії ПТ №1421, виданого головою Ради адвокатів Полтавської області на підставі рішення цієї ж Ради від 25.06.2014 № 5 (а.с. 13).
Згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 від 10.09.2004 серії НОМЕР_2 та наказу ТВО "Глобинський м`ясокомбінат" від 06.05.2014 №857 позивача 12.05.2014 прийнято на посаду юрисконсульта юридичного управління ТОВ "Глобинський м`ясокомбінат" (а.с. 22, 65).
Відповідно до довідок ТОВ "Глобинський м`ясокомбінат" від 17.02.2020 № 253 та від 10.02.2020 № 212 за головного юрисконсульта Відділу майнових прав ОСОБА_1 за 2018 рік сплачено ЄСВ в розмірі 23 931,38 грн, за 2019 рік - 24 565,67 грн (а.с. 23-24).
З 13.06.2017 по теперішній час ОСОБА_1 займає посаду юрисконсульта в ТОВ "Глобинський маслосирзавод" на підставі наказу від 12.06.2017 № МСЗ00000156 (а.с. 66).
Відповідно до довідок ТОВ "Глобинський маслосирзавод" від 10.02.2020 № МСЗ00000006 та від 04.02.2020  №МСЗ00000003, з доходів позивача за 2018 рік сплачено ЄСВ в розмірі 10 458,15 грн, за 2019 рік - 11 828,84 грн (а.с. 25-26).
Факт сплати ЄСВ у вказаний період з боку ТОВ "Глобинський м`ясокомбінат" та ТОВ "Глобинський маслосирзавод" відповідач не заперечує, а тому вказані обставини, за висновком суду першої інстанції не потребуть доказуванню.
Натомість відповідач наполягає, що з огляду на перебування ОСОБА_1 на податковому обліку з 03.07.2014, як самозайнятої особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, у неї існує обов`язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати ЄСВ незалежно від обставин сплати його роботодавцем за працівника.
Так, за даними інформаційної системи відповідача, загальна сума заборгованості позивача станом на 31.01.2019 складала 18 276,72 грн.
На підставі даних інтегрованої картки платника податків та відповідно до вимог чинного законодавства на ім`я боржника сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-18227-17 на суму 18 276,72 грн (а.с. 105), яку направлено на адресу позивача, проте відправлення повернулося до контролюючого органу з відміткою пошти від 16.02.2019 "не проживає" (а.с. 105, зі звороту).
За приписами пункту 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-18227-17 вручена належним чином.
В подальшому контролюючим органом була винесена узгоджена вимога від 04.02.2019 №Ф-18227-17-У, яка направлена на примусове виконання до Великобагачанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на суму приросту боргу в розмірі 2 457,18 грн, у зв`язку з чим державним виконавцем 06.05.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59016775 (а.с. 107-110).
За наслідками щоквартальних нарахувань позивачу направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-18227-17 від 09.08.2019 на суму 19 865,34 грн (а.с. 99), яка через невручення повернулася до контрольного органу з відміткою "не проживає" 20.08.2019 (а.с. 99).
09.08.2019 ГУ ДПС у Полтавській області винесено узгоджену вимогу №Ф-18227-17-У, яка направлена на примусове виконання до Великобагачанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на суму приросту боргу в розмірі 5508,36 грн, у зв`язку з чим державним виконавцем 25.01.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61057968 (а.с. 101-103).
Крім того, ГУ ДПС у Полтавській області були винесені вимоги №Ф-18227-17 від 05.12.2019 на суму 17 166,52 грн (а.с. 45) та від 10.02.2020 на суму 18 544,04 грн (а.с. 47).
У зв`язку з несплатою позивачем ЄСВ за вищевказаними вимогами, контролюючим органом на підставі ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в розмірі 2149,87 грн та нараховано пеню в розмірі 5295,26 грн, про що прийнято рішення від 06.03.2020 №0016715533 (а.с. 49).
Також, контролюючим органом 02.04.2020 з урахуванням сум штрафу та пені виставлено нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-18227-17 на суму 25 989,17 грн (а.с. 88).
Не погоджуючись із правомірністю вимог про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-18227-17 У, від 09.08.2019 №Ф-18227-17 У, від 05.12.2019 №Ф-18227-17, від 10.02.2020 №Ф-18227-17, від 02.04.2020 №Ф-18227-17, а також рішення від 06.03.2020 №0016715533, прийнятих ГУ ДПС у Полтавській області, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як самозайнята особа (адвокат) поза межами трудової діяльності доходів від незалежної професійної діяльності не отримує, отже, визначена спірними вимогами сума ЄСВ фактично є подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача. Щодо зобов`язання відповідача виключити суми нарахувань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що відсутність національного законодавства, яке б регулювало порядок внесення змін в інтегровану картку обліку платника податку у разі скасування нарахованого боргу з ЄСВ, не може слугувати підставою для невідображення таких показників у відповідній картці обліку.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
За визначенням пп. 14.1.195 п.14.1ст. 14 ПК України працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
За змістом пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі по тексту - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Статтею 13 Закону № 5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” № 2464-VI від 08.07.2010 року (надалі за текстом – “Закон № 2464-VI”).
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI(в редакції, чинній з 11.10.2017) єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
З урахуванням встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач з 12.05.2014 по теперішній час перебуває у трудових відносинах із ТОВ "Глобинський м`ясокомбінат", а з 13.06.2017 - із ТОВ "Глобинський маслосирзавод" (за сумісництвом) (а.с. 66).
Наявними в матеріалах справи довідками ТОВ "Глобинський м`ясокомбінат" від 17.02.2020 №253 та від 10.02.2020 №212 та ТОВ "Глобинський маслосирзавод" від 10.02.2020 №МСЗ00000006 та від 04.02.2020 №МСЗ00000003 підтверджено факт сплати роботодавцями позивача ЄСВ у спірному періоді за гр. ОСОБА_1 (а.с. 68-71).
Отже, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї в період, за який винесені оскаржувані вимоги, нараховували та сплачували роботодавці в розмірі не менше мінімального, колегія суддів вважає, що визначена в оскаржуваних вимогах ГУ ДПС у Полтавській області від 04.02.2019 №Ф-18227-17У, від 09.08.2019 №Ф-18227-17У, від 05.12.2019 №Ф-18227-17, від 10.02.2020 №Ф-18227-17, від 02.04.2020 №Ф-18227-17 сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фактично є подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача.
Такий висновок суду першої та апеляційної інстанцій узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 27.11.2019 по справі № №160/3114/19, від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19, від 27.02.2020 по справі № 0440/5632/18, від 05.03.2020 по справі № 824/509/19-а, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.
При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідач не надав будь-яких пояснень або належних та допустимих доказів того, що позивач здійснює незалежну професійну діяльність поза межами трудових відносин (як самозайнята особа) та отримує дохід від такої діяльності.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що в період, за який позивачу нараховано недоїмку згідно з оскаржуваними вимогами позивач не здійснювала самостійної адвокатської діяльності та не отримувала доходу від такої діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у позивача, як самозайнятої особи.
Сама по собі наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.11.2018 у справі № 820/1538/17, від 28.03.2019 по справі № 820/6324/17.
При цьому колегія суддів вважає хибними доводи апелянта про те, що внаслідок  самостійного подання позивачем звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017-2019 роки та сплату ЄСВ в 2019 році на суму 10749,40 грн., винесення оскаржуваних вимог є правомірним, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 13 розділу 2 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані подавати самі за себе Звіт незалежно від того, чи ведуть вони підприємницьку діяльність.  
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що вказані звіти були подані позивачем на виконання вказаних приписів Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та, жодним чином не є свідченням про виникнення у позивача обов`язку додатково сплачувати єдиний внесок за спірний період, з огляду на відсутність, зокрема, доказів отримання ОСОБА_1 інших доходів від здійснення незалежної професійної діяльності поза межами трудових відносин (як самозайнятої особи). У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині на висновки суду не впливають.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що вимоги ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-18227-17У, від 09.08.2019 №Ф-18227-17У, від 05.12.2019 №Ф-18227-17, від 10.02.2020 №Ф-18227-17, від 02.04.2020 №Ф-18227-17, винесені відповідачем не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом № 2464-VI, без урахування всіх обставин, що мали значення для їх прийняття, а відтак, є протиправними та підлягають скасуванню.
Враховуючи факт протиправності прийняття вимог про сплату боргу (недоїмки) зі сплати ЄСВ слід також визнати і відсутність підстав для застосування відповідних штрафних санкцій та пені до ОСОБА_1 , у зв`язку з чим рішення ГУ ДПС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 06.03.2020 №0016715533 підлягають скасуванню як протиправні.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління ДПС у Полтавській області виключити суми нарахувань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 як фізичної особи, яка має право на зайняття незалежною професійною діяльністю, а саме: станом на 04.02.2019 - суму 2457,18 грн, станом на 09.08.2019 - суму 5508,36 грн, станом на 05.12.2019 - суму 17 166,52 грн, станом на 10.02.2020 - суму 18 544,04 грн, станом на 02.04.2020 - суму в розмірі 25 989,17 грн, колегія суддів зазначає таке.
Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі по тексту - Порядок № 422).
Цей Порядок визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).
Інтегрованою карткою платника (в подальшому - ІКП) є форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами (пункт 2 розділу І Порядку № 422).
Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 422 визначено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.
Облікові та звітні показники включаються до еталонних довідників з подальшим обов`язковим внесенням відповідних змін до реєстрів операцій та показників, які формуються ДФС за погодженням Міністерства фінансів України.
Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.
Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.
При погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник, у першу чергу зараховуються у рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник, у наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу - у рахунок пені згідно з черговістю їх виникнення (підпункт 4 пункту 2 розділу ІІІ Порядку № 422).
Виходячи з того, що нарахування, збільшення або зменшення сум податкових зобов`язань платника податків, його податкового боргу, розрахунки з бюджетом здійснюються в інтегрованій картці платника податків, то у платника податків наявний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.
Колегією суддів встановлено, що відповідно до ІКП у ОСОБА_1 обліковується недоїмка з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 18 544,04 грн, штраф в розмірі 2 149,87 грн і пеня в розмірі 5 295,26 грн., наслідком чого було формування та надіслання вимог про сплату боргу (недоїмки), які, в ході їх судового оскарження, визнані протиправними та скасовані.
При цьому, колегія суддів зауважує, що скасування ГУ ДПС у Полтавській області вимог про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-18227-17У, від 09.08.2019 №Ф-18227-17У, від 05.12.2019 №Ф-18227-17, від 10.02.2020 №Ф-18227-17, від 02.04.2020 №Ф-18227-17 не вплине на наявність вказаного боргу з єдиного внеску у ІКП, оскільки такий борг залишиться у ІКП та може слугувати підставою для винесення нової вимоги про сплату боргу (недоїмки) за цим боргом з єдиного внеску.
Частиною другою статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти, зокрема, рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 826/7631/15.
Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 №16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2.11.2011 №13-рп/2011).
Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача відкоригувати дані інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення недоїмки з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 18 544,04 грн та інформації про нараховані на цей борг штраф в розмірі 2 149,87 грн та пеню в розмірі 5 295,26 грн.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що колегія суддів не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ч.4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 по справі № 440/1596/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій