КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
_________________________
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
справа № 753/12715/20                      Головуючий у 1-й інстанції суддя: Заставенко М.О.
 
17 листопада 2020 року                                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
судді-доповідача - Саліхова В.В.
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В., 
секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року за заявою ОСОБА_2 про зупинення стягнення за виконавчим листом в справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова Віталіна Володимирівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецюст» на дії приватного виконавця,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в якій просив:
витребувати від приватного виконавця виконавчого округу м. Київ матеріали виконавчого провадження ВП №60217932, а саме повний звіт про оцінку майна від 14.07.2020, яка була замовлена приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Кісельовою Віталіною Володимирівною та виконана Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецюст».
визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни по визначенню вартості майна відповідно до звіту від 14.07.2020 року, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Спецюст» щодо земельної ділянки загальною площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , під кадастровим номером 8000000000:90:277:0039.
визнати незаконним Звіт про оцінку щодо земельної ділянки загальною площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , під кадастровим номером 8000000000:90:277:0039, здійснений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Спецюст» 14.07.2020.
Також  ОСОБА_2  подав заяву про зупинення стягнення за виконавчим листом 
№ 2-3852/14 від 23.02.2015, виданим Дарницьким районний судом м. Києва, про стягнення на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» з  ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 5 818 539 грн. 96 коп. заборгованості (ВП № 60217932).
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/12981/2020	
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення скарги відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви. Посилається на неповне дослідження судом обставин справи.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що примусове стягнення заборгованості може бути здійснено будь-якого дня, а тому його зупинення на підставі виконавчого листа є необхідним та невідкладним заходом.
Звертає увагу на те, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа та для цього наявні підстави.
Учасники процесу в судове засідання не направило, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи про причини неявки суд не повідомили.
У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників процесу.
Заслухавши суддю-доповідача, , перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що в ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст. 151, 152 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії виконавця шляхом зупинення реалізації майна.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що у липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в якій просив:
витребувати від приватного виконавця виконавчого округу м. Київ матеріали виконавчого провадження ВП №60217932, а саме повний звіт про оцінку майна від 14.07.2020, яка була замовлена приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Кісельовою Віталіною Володимирівною та виконана Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецюст».
визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової Віталіни Володимирівни по визначенню вартості майна відповідно до звіту від 14.07.2020 року, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Спецюст» щодо земельної ділянки загальною площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , під кадастровим номером 8000000000:90:277:0039.
визнати незаконним Звіт про оцінку щодо земельної ділянки загальною площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , під кадастровим номером 8000000000:90:277:0039, здійснений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Спецюст» 14.07.2020.
Також  ОСОБА_2  подав заяву про зупинення стягнення за виконавчим листом № 2-3852/14 від 23.02.2015, виданим Дарницьким районний судом м. Києва, про стягнення на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 5 818 539 грн. 96 коп. заборгованості (ВП № 60217932).
ОСОБА_2 зазначив, що у разі не зупинення виконавчого провадження №60217932 на час розгляду скарги, у випадку задоволення скарги, рішення суду неможливо буде виконати, оскільки виконавче провадження може бути закінчене у зв`язку зі стягненням в примусовому порядку заборгованості з боржника та наразі вже здійснюється примусовий продаж земельної ділянки, що належить скаржнику, на прилюдних торгах ДП «Сетам».
Відповідно ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.
У ст. ст. 149, 150 ЦПК України містяться положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.
Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі змістом чинного ЦПК України розгляд таких заяв відноситься до розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень».
Згідно з роз`ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 15 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою від 03 червня 2016 року № 4), при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.
У статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.
Таким чином, розглядаючи скаргу на дії приватного (державного) виконавця у порядку, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів так би мовити «забезпечення скарги» шляхом зупинення стягнення за виконавчим листом, адже за приписами вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.
За наведеного посилання в апеляційній скарзі необхідність судом зупинити стягнення за виконавчим листом відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є необґрунтованими.
Також доводи апеляційної скарги про те, щопримусове стягнення заборгованості може бути здійснено будь-якого дня, а тому його зупинення на підставі виконавчого листа є необхідним та невідкладним заходом не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інтонації відповідно до вимог чинного законодавства.
Судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, матеріали справи та надані відповідні висновки з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з якими погоджується і колегія суддів.
Враховуючи вище викладене, вимоги апеляційної скарги є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 18.11.2020.
 
Головуючий:                                                              В.В. Саліхов

Судді:                                                                          І.М. Вербова

                                                                                     О.В. Шахова