Справа № 371/322/20                                                                                               Суддя в І-й інстанції  Поліщук А.С.
Провадження № 33/824/2956/2020                                                                       Суддя в II-й інстанції  Ігнатюк О.В.

 
КИЇВСЬКИЙ   АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД

П О С Т А Н О В А
 
І м е н е м    У к р а ї н и
 
21 вересня 2020 року                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Антонюка С.В., розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Антонюка С.В. на постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року, -
в с т а н о в и в :
Постановою судді Миронівського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.
ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, 08 вересня 2019 року, об 11 годині 30 хвилин, в м. Миронівка Київської області, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Бузницького, в порушення вимог п.п. 2.3 б, 10.1, 10.5 ПДР України, при виїзді на головну дорогу з другорядної не надав переваги в русі автомобілю марки «ВАЗ 2103», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та допустив з ним зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
В апеляційній скарзі захисника Антонюка С.В. вказано на незаконність прийнятої постанови та необхідність її скасування. Вважав, що накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення через один місяць з моменту прийняття 23.03.2020 року Миронівським відділом поліції ГУ НП в Київській області постанови про закриття кримінального провадження, порушує приписи ч.5 ст.38 КУпАП, яка регламентує строки накладення адміністративного стягнення. На думку захисника, поза увагою судді місцевого суду залишилось те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки, у порушення вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 року, він був складений патрульними поліцейськими, а не слідчим. Окрім цього, у порушення вимог Інструкції, працівники поліції не провели огляд іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння. Захисник вказав на те, що складаючи протокол про адміністративне правопорушення працівники поліції не врахували те, що дорожньо-транспортна пригода сталася на головній дорозі на зустрічній смузі руху для водія автомобіля ВАЗ 2103 ОСОБА_2 , який виявивши перешкоду у виді автомобіля ВАЗ 2107, водій якого вже завершив маневр повороту в ліво, здійснив маневр об`їзду цього автомобіля зліва, що свідчить про порушення останнім п.п. 2.3 б, 10.1, 12.3 ПДР України. Просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі.
Вислухавши пояснення:
захисника Антонюка С.В., який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;
вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Висновки судді місцевого суду про порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.5 ПДР України, що призвело до пошкодження транспортних засобів стверджуються зібраним у справі доказами, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 121400 від 08.09.2019 року в частині часу і місця ДТП, даних про осіб учасників ДТП, транспортні засоби та їх ідентифікаційні ознаки;
схемою до місця ДТП на якій зафіксоване місце цієї ДТП, взаємне розташування транспортних засобів після їх зіткнення та зафіксовані пошкодження транспортних засобів;
поясненнями ОСОБА_1 , які він дав поліцейським у ході фіксації адміністративного правопорушення відповідно до яких він рухався по другорядній дорозі, виїжджав на головну дорогу, не помітив автомобіль ВАЗ-2106, який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення із цим автомобілем. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, свою вину визнав повністю;
поясненнями іншого учасника ДТП - потерпілого ОСОБА_2 відповідно до яких, він рухався по головній дорозі. Із другорядної дороги виїхав автомобіль ВАЗ 2107 номерний знак НОМЕР_1 , яки не надав йому дорогу та допустив зіткнення із керованим ним автомобілем;
фотоматеріалами місця ДТП, де зображене розташування автомобілів після ДТП, та зафіксовані їх пошкодження;
Іншими доказами.
Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ст. 124 КУпАП та відповідно до вимог закону ухвалив рішення про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні цього адміністративного правопорушення, належним чином мотивувавши своє рішення. При цьому, судом дана належна оцінка поясненням які ОСОБА_1 дав у судовому засіданні та визнано їх такими, які є неспроможними, оскільки вони суперечать зібраним у справі доказам, в тому числі об`єктивним та першочерговим поясненням самого ОСОБА_1 наданим у ході провадження у даній справі, оціненими суддею у їх сукупності. Судом із належним обґрунтуванням визнано те, що невірне зазначення номерного знаку одного із автомобілів фактично є опискою, допущеною при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки матеріали справи дають безумовні підстави для визнання того, що одним із автомобілів, які були пошкоджені внаслідок ДТП є автомобіль ВАЗ номерний знак якого « НОМЕР_3 ».
Апеляційна скарга захисника не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого суддею рішення в частині доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Доводи апеляційної скарги про необхідність складання протоколу слідчим, а не поліцейським не ґрунтується на положеннях ст. ст. 254, 255 КПК України. Суд при цьому звертає увагу на те, що у діях ОСОБА_1 не було встановлено складу злочину, що указує на правильність складання протоколу про адміністративне правопорушення безпосередньо після ДТП. На думку суду, у ході фіксації правопорушення усі обставини ДТП були встановлені із належною повнотою, достатньою для розгляду справи у суді, а зібрані у справі докази беззаперечно доводять факт порушення ОСОБА_1 поставлених йому у вину пунктів ПДР України та його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Посилання захисника на порушення водієм ОСОБА_2 вимог ПДР України не ґрунтується як на матеріалах справи так і на вимогах закону. Зокрема, матеріали справи не містять доказів, які би указували на умисне порушення водієм ОСОБА_3 вимог ПДР України, тим більше таких, які би перебували у прямому причинному зв`язку із ДТП та її наслідками у виді пошкодження транспортних засобів.  Суд звертає увагу на те, що у зазначеній дорожній обстановці, для водія ОСОБА_2 виникла небезпека у вигляді виїзду на його смугу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , яка несла загрозу каліцтва або загибелі громадян. У цій ситуації, відповідно до вимог п. 2.14 «е» ПДР України, ОСОБА_2 мав право відступати від вимог законодавства з метою попередити зазначену загрозу. Щодо водія ОСОБА_2 не складався протокол за порушення будь-яких вимог ПДР України. Суд підкреслює те, що зібрані у справі докази безумовно доводять наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначеної ДТП та адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що порушення водієм ОСОБА_1 вимог ПДР України, які призвели до зіткнення та пошкодження транспортних засобів є очевидним і не потребує застосування жодних спеціальних пізнань у області техніки, у зв`язку із чим у призначенні у цій справі автотехнічної експертизи обґрунтовано було відмовлено. 
Не знайшло свого підтвердження посилання апелянта на порушення прав ОСОБА_1 у ході розгляду справи, у тому числі і на ознайомлення із матеріалами справи, а також на справедливий та неупереджений розгляд справи. Матеріали справи не містять даних про те, що було порушене право ОСОБА_1 на ознайомленні із матеріалами справи. Матеріали справи указують на те, що розгляд справи був проведений повно та неупереджено. Порушень процесуальних прав ОСОБА_1 , у тому числі і права на захист, у  ході розгляду справи не встановлено.
Таким чином суд вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та необхідність закриття провадження у справі із реабілітуючих підстав. 
Поряд із цим, суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованого накладення на ОСОБА_1 стягнення.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 38 КУпАП, в редакції Закону від27.02.2018 року, яка діяла на час вчинення адміністративного правопорушення, у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення могло бути накладено не пізніш як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 і ч.2 ст.8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
Аналіз указаних норм закону дає підстави стверджувати те, що строк накладення на ОСОБА_1 стягнення становить один місяць із моменту винесення постанови про закриття кримінального провадження. Така постанова старшим слідчим СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області була винесена 23.03.2020 року. Це указує на те, що на момент винесення постанови суддею (а саме 15.06.2020 року) строк накладення стягнення закінчився. У зв`язку із викладеним, суд вважає за необхідне змінити постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 шляхом скасування її частині накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. із подальшим закриттям провадження у цій справі із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись п.7 ч.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, Апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника Антонюка С.В. задовольнити частково.
Постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 змінити.
Скасувати постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 в частині накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.
Подальше провадження у цій справі зарити із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.
В решті постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                      Ігнатюк О.В.