ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" грудня 2020 р.           Справа№ 910/9771/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Ткаченка Б.О. 
          Гаврилюка  О.М. 

без повідомлення учасників апеляційного провадження
розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"  
на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2020
у справі № 910/9771/20 (суддя Усатенко І.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" 
до  Акціонерного товариства "Українська залізниця"  
про   стягнення штрафу 11 760,20 грн. 

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року  Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (далі - позивач)  звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 11760,20 грн. штрафу за несвоєчасну доставку вантажу та 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідач під час здійснення перевезення вантажу залізничним транспортом за залізничними накладними порушив взяті на себе зобов`язання та здійснив доставку вантажу з простроченням строків поставки, що стало наслідком нарахування штрафу у розмірі 11 760,20 грн. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 позов задоволено повністю. 
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" штраф у розмірі 11761 грн. 20 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. 
Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідачем допущено перевищення терміну доставки вантажу за наданими позивачем залізничними накладними, а відтак, наявні підстави для сплати Акціонерним товариством "Українська залізниця"  штрафу в розмірі 11 760,20 грн. 
Задовольняючи вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., суд вказав, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та ціною позову, а тому вимоги позивача є обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця"  звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 та прийняти нове, яким зменшити розмір штрафу від 11    761 грн. 20 коп. на 80% від вказаної суми (до 2    352, 24 грн.), та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу на 80% (до 800, 00 грн.), у решті позовних вимог відмовити повністю. 
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права. 
Апелянт зазначає, що стягнутий судом штраф у розмірі 11 761, 20 грн. є надмірно великим та є джерелом отримання позивачем невиправданих додаткових прибутків, оскільки прострочення терміну доставки вантажу не завдало жодних збитків позивачу та не вплинуло на його господарську діяльність, у зв`язку з тим, що вантаж доставлено залізницею у повному обсязі та без будь-яких втрат чи пошкоджень.
Скаржник стверджує, що суд першої інстанції не врахував доводи залізниці стосовно того, що представником ТОВ «Грейнсвард» - Накоп`юком Я.В. подано велику кількість однотипних позовних заяв (однакових за змістом) до AT «Укрзалізниця», а тому заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи, ціною позову, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом та не відповідає критеріям розумності та співмірності, суперечить принципу розподілу витрат і становить надмірний тягар для залізниці.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 05.11.2020, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач вказує, що саме на відповідача, як заявника клопотання про зменшення розміру штрафу, покладається обов`язок доведення вищевказаних обставин. Проте, відповідачем не надано жодного доказу на спростування зазначеного та не наведено мотивування визнання рішення незаконним, необґрунтованим або прийнятим з порушенням норм матеріального та/або процесуального законодавства.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" зазначає, що відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) № 01-02/69 від 22.06.2020 до договору про надання правової допомоги №01-02 від 03.02.2020 клієнту надано юридичні послуги, на які  витрачено 240 хвилин. Згідно з пунктом 4.3 вказаного договору, вартість послуг наданих адвокатом складає 1 000,00 гривень за одну годину роботи, а за участь у кожному судовому засіданні 2 000,00 гривень, але не повинна перевищувати суму в розмірі 30 000,00 гривень. Таким чином, вартість наданих послуг складає 4 000,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті 

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2020 справу № 910/9771/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 поновлено  Акціонерному товариству "Українська залізниця"  пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 у справі № 910/9771/20, відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників.
З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги    по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

07.02.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (замовник) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", яке змінило найменування на Акціонерне товариство "Українська залізниця", (перевізник) укладений договір про надання послуг № 07153/ПЗ-2018 (далі - договір).
Відповідно до  пункту 1.1 договору предметом договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.
Згідно з пунктом 1.2 договору перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього договору, статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 зі змінами та доповненнями, збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за № 1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, Конвенції про міжнародні залізничні перевезення відповідно.
Пунктом 1.3 договору передбачено, що надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.
Звертаючись з позовними вимогами позивач вказав, що відповідач під час здійснення перевезення вантажу залізничним транспортом за залізничними накладними № 42768937, № 42768945, № 42777615, № 42777565, № 42777649, № 42777599, № 42777573, № 42777607, № 42777623, № 42777631, № 42777581, № 42704460, № 42704437, № 42704445, № 42704452, № 42704429, № 42700377, № 42700369, № 42751198, № 42735928, № 42735803, № 42735787, № 42736082 порушив взяті на себе зобов`язання та здійснив доставку вантажу з простроченням строків поставки. У зв`язку з чим, просив стягнути із залізниці штраф у розмірі 11  760,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4    000 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України  однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно із статтею 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Частиною 2 статті 307 Господарського кодексу України визначено, що договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.
Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України).
Перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк (частина 1 статті 919 Цивільного кодексу України).
Статтею 22 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.
Накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення (стаття 6 Статуту залізниць України).
Відповідно до пункту 17 Статуту перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється Правилами. Для забезпечення виконання договірних зобов`язань здійснюється місячне планування перевезень.
Умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.
Порядок розроблення, термін подання заявок, затвердження планів та облік виконання перевезень вантажів встановлюються Правилами, а військових перевезень - спеціальними інструкціями.
Пунктом 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, а також статті 23 Статуту передбачено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну). Накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.
Згідно з пунктом 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.
Суд першої інстанції встановив, що 30.11.2019 вантаж відправлений із станції Чорноморськ Порт Одеської залізниці за накладними: № 42768937; № 42768945; № 42777615; № 42777565; № 42777649; № 42777599; № 42777573; № 42777607; № 42777623; № 42777631; № 42777581 та прибув на станцію Красне Львівської залізниці з порушенням терміну доставки, що підтверджено штемпелем станції призначення у графі 51 залізничної накладної. Відстань перевезення зазначена у графі 30 залізничної накладної. Відстань від станції відправлення станції Чорноморськ Порт Одеської залізниці до станції призначення Красне Львівської залізниці складає 733 км. Норма доставки складає 4 доби + 1 доба (на операції, пов`язані з відправленням-прибуттям). Всього термін доставки 5 діб. Із штампів на накладних вбачається прострочення доставки вантажу: 2 дні прострочки, провізна плата згідно графи 31 накладних - 3442,00 грн.
28.11.2019 вантаж відправлений із станції Чорноморськ Порт Одеської залізниці за накладними: № 42704460;  № 42704437; № 42704445; № 42704452; № 42704429; № 42700377; № 42700369 та прибув на станцію Красне Львівської залізниці з порушенням терміну доставки, що підтверджено штемпелем станції призначення у графі 51 залізничної накладної. Відстань перевезення зазначена у графі 30 залізничної накладної. Відстань від станції відправлення станції Чорноморськ Порт Одеської залізниці до станції призначення Красне Львівської залізниці складає 733 км. Норма доставки: 4 доби + 1 доба (на операції, пов`язані з відправленням-прибуттям). Всього термін доставки 5 діб. Із штампів на накладних вбачається прострочення доставки вантажу: 2 дні прострочки, провізна плата згідно графи 31 накладних - 3442,00 грн.
29.11.2019 вантаж відправлений із станції Чорноморська (для ТИС) Одеської залізниці за накладною № 42751198 та прибув на станцію Збараж Львівської залізниці з порушенням терміну доставки, що підтверджено штемпелем станції призначення у графі 51 залізничної накладної. Відстань перевезення зазначена у графі 30 залізничної накладної. Відстань від станції відправлення станції Чорноморська (для ТИС) Одеської залізниці до станції призначення Збараж Львівської залізниці складає 763 км. Норма доставки: 4 доби + 1 доба (на операції, пов`язані з відправленням-прибуттям)+1 доба (у випадку переадресування). Всього термін доставки 6 діб. Із штампів на накладних вбачається прострочення доставки вантажу: 4 дні прострочки, провізна плата згідно графи 31 накладних - 3230,10 грн. 
29.11.2019 вантаж відправлений із станції Чорноморська (для ТИС) Одеської залізниці за накладними: № 42735928; № 42735803; № 42735787; № 42736082 та прибув на станцію Збараж Львівської залізниці з порушенням терміну доставки, що підтверджено штемпелем станції призначення у графі 51 залізничної накладної. Відстань перевезення зазначена у графі 30 залізничної накладної. Відстань від станції відправлення станції Чорноморська (для ТИС) Одеської залізниці до станції призначення Збараж Львівської залізниці складає 763 км. Норма доставки: 4 доби + 1 доба (на операції, пов`язані з відправленням-прибуттям)+1 доба (у випадку переадресування). Всього термін доставки 6 діб. Із штампів на накладних вбачається прострочення доставки вантажу: 11 дні прострочки, провізна плата згідно графи 31 накладних - 3230,10 грн.
Згідно з пунктами 1.1 та 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 644 (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.
Відповідно до пункту 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів (п. 41 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км., 200 км., та 150 км.
Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної у перевізних документах. 
Терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу (пункт 2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажів).
Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (пункт 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів).
Згідно з пунктом 2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.
Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.
Пунктом 41 Статуту передбачено, що залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни.
Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. 
Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.
Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.
Відповідно до статті 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:
10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;
20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;
30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.
Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідач прострочив доставку вантажу за накладними: № 42768937 від 30.11.2019, № 42768945 від 30.11.2019, № 42777615 від 30.11.2019, № 42777565 від 30.11.2019, № 42777649 від 30.11.2019, № 42777599 від 30.11.2019, № 42777573 від 30.11.2019, № 42777607 від 30.11.2019, № 42777623 від 30.11.2019, № 42777631 від 30.11.2019, № 42777581 від 30.11.2019, № 42704460 від 28.11.2019, № 42704437 від 28.11.2019, № 42704445 від 28.11.2019, № 42704452 від 28.11.2019, № 42704429 від 28.11.2019, № 42700377 від 28.11.2019, № 42700369 від 28.11.2019 на 2 дні. За накладною № 42751198 від 29.11.2019 прострочення терміну доставки склало 4 дні. За накладними № 42735928 від 29.11.2019, № 42735803 від 29.11.2019, № 42735787 від 29.11.2019, № 42736082 від 29.11.2019 мало місце прострочення протягом 11 днів.
Враховуючи допущене відповідачем прострочення доставки вантажу, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків про порушення відповідачем терміну доставки вантажу та правомірне нарахування позивачем штрафу в розмірі  11760,20 грн. відповідно до статті 116 Статуту залізниць України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"  про стягнення штрафу в розмірі  11760,20 грн. у зв`язку із невчасною доставкою вантажу.
Щодо клопотання відповідача про  зменшення розміру штрафу до 80 % від суми позову, слід зазначити наступне.
В обґрунтування вказаного клопотання Акціонерне товариство "Українська залізниця" послалось на те, що позивач не поніс збитків у зв`язку з простроченням відповідача.
Згідно із статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Таким чином, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.
Для застосування вищевказаних правових норм щодо зменшення розміру неустойки, відповідач повинен довести наявність тих обставин, з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення.
Позивач та відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно із статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України  встановлено, що     судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1  статті 73 Господарського процесуального кодексу України  встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до частини 1  статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Однак,  відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності обставин, зокрема, відсутності завдання збитків іншим учасникам господарських відносин, на підставі яких суд би міг дійти висновку щодо наявності підстав з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення.
З огляду на вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця"  про зменшення розміру штрафу.
Стосовно вимог позивача про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. 00 коп., колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею  123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частинами 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Так, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивач долучив до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги № 01-02 від 03.02.2020; ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1002411 від 03.02.2020, виданий на ім`я адвоката Накоп`юка Я.В.; акт виконаних робіт (наданих послуг) № 01-02/69 від 22.06.2020; рахунок на оплату № 01-02/69 від 22.06.2020 на суму 4 000,00 грн.; платіжне доручення № 3 від 22.06.2020 на суму 4 000,00 грн.; копію свідоцтва про право Накоп`юка Я.В. на зайняття адвокатською діяльністю №ЧК001243 від 16.12.2019.
Відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) №01-02/69 від 22.06.2020 адвокат надав наступні послуги: правовий  аналіз претензій (20 хвилин); консультація щодо порядку стягнення штрафу (20 хвилин); підготовча робота для складання позовної заяви, збір документів, копіювання документів, аналіз законодавства та судової практики (80 хвилин); складання позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення штрафу (120 хвилин). Загальна вартість послуг, згідно долученого акту становить 4000 грн.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4000,00 грн.
Проте, колегія суддів вказує, що згідно з частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною  5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. 
Зазначена правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). 
Згідно з висновком ЄСПЛ, викладеним у рішенні від 02.06.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц зазначила, що процесуальним законодавством передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності та фінансового стану учасників справи.  
У справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом її розгляду ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З матеріалів справи вбачається, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" у відзиві на позовну заяву просило зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, оскільки заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним із фактично наданими послугами. Також, відповідач вказав, що на адресу залізниці надійшло багато однотипних позовних заяв ТОВ "Грейнсвард", які підготовлені представниками позивача Накоп`юком Ярославом Володимировичем та Драченко Владиславом Вікторовичем та ідентичні за змістом.
Колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18. 
Так, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, що справа сторін не є складною та не містить велику кількість документів, які необхідно було б вивчити при здійсненні підготовчої роботи. До розміру судових витрат позивачем включено    копіювання документів, однак такі витрати не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені ст.ст.  1,  19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані, як витрати на професійну правничу допомогу.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 9901/264/19.
Крім того, колегія суддів вказує, що справа є малозначною та потребує лише наявності базових знань у сфері цивільного та господарського законодавства України, а відтак, вивчення судової практики у даній категорії спору не є необхідним.
З відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, слідує, що у період з 01.01.2020 було ухвалено більше 50 судових рішень за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» до    Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, у кожній з яких позивачем було заявлено до стягнення і витрати на професійну правничу допомогу, надану двома адвокатами - Накоп`юк Ярославом Володимировичем та Драченко Владиславом Вікторовичем.
Вказані обставини свідчать про те, що позивач у цій справі не потребував консультації щодо порядку стягнення з відповідача штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, оскільки такий порядок, вочевидь, є йому відомий, а вказані адвокати при наданні юридичних послуг у цій справі не потребували багато часу для підготовчої роботи для складення позовної заяви, зокрема аналізу законодавства та судової практики, а також для складання позовної заяви.
Наведені вище обставини свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а відтак, колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 2    000,00 грн.
Таким чином, на переконання колегії суддів, рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 у справі № 910/9771/20 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні, з урахуванням обставин, викладених у цій постанові.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 277  Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За правилами частини 4      статті 277    Господарського процесуального кодексу України      зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 у справі № 910/9771/20 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід змінити, з урахуванням обставин, викладених у цій постанові.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог  статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 у справі № 910/9771/20 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2020 у справі №910/9771/20 в частині задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4  000 грн. змінити, виклавши резолютивну частину рішення в цій частині в наступній редакції.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, будинок 5, код ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (03038, місто Київ, вулиця Івана Федорова, будинок 32, літ. А, 3-й поверх; ідентифікаційний код 41564379)   витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Видати наказ.
Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця".
Матеріали справи №910/9771/20  повернути до Господарського суду міста Києва.

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                Б.О. Ткаченко

                                                                                О.М. Гаврилюк