ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4301/20                                                               Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді            Ключковича В.Ю.,
суддів          Парінова А.Б.,                 
                                                                                                            Беспалова О.О.,
за участю 
секретаря судового засідання                    Вітчинкіної К.О.,
представника Мінекономіки України                                     Харабари Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної інноваційної фінансово-кредитної установи та Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи та Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, третя особа: Київська міська державна адміністрація про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - 

                                               В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (також, далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі - відповідач-1, Мінекономіки) та Державної інноваційної фінансово-кредитної установи (далі - відповідач-2), третя особа - Київська міська державна адміністрація (далі - третя особа), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №36-п від 17.02.2020 року про звільнення позивача з посади голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи;
- поновити позивача на посаді Голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи з 17 лютого 2020 року;
- стягнути з Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.02.2020 по день винесення судом рішення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року позов задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №36-п від 17.02.2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 на посаді Голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи з 17.02.2020; стягнуто з Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 262569,00 грн. (двісті шістдесят дві тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять гривень нуль копійок); допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи з 17.02.2020; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за один місяць в сумі 55139,39 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч сто тридцять дев`ять гривень тридцять дев`ять копійок).
Цим же судовим рішенням стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 840,80 грн. з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 840,80 грн. з Державної інноваційної фінансово-кредитної установи.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України подало апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Також, Державною інноваційною фінансово-кредитною установою на рішення суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову повністю із закриттям провадження у справі, оскільки спір не є адміністративним, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
02.10.2020 від Київської міської державної адміністрації до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому третя особа вказує, що дії голови місцевої державної адміністрації не несуть своїм наслідком остаточне прийняття рішення про звільнення.
У відзиві третя особо просить розглядати спір без участі представників виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наявних матеріалів справи.
13.10.2020 від представника ОСОБА_1 - адвоката Балійчук Л.І. до суду апеляційної інстанції надійшли відзиви на апеляційні скарги Державної інноваційної фінансово-кредитної установи та Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, у яких представник позивача просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2020 - без змін.
13.10.2020 від ОСОБА_1 надійшла заява про перенесення розгляду справи, у зв`язку з тим, що позивач перебував в контакті з хворим на COVID 19 та на даний час погано себе почуває, пройшов тест та чекає результатів, при цьому бажає бути присутнім на судовому засіданні.
15.10.2020 від представника ОСОБА_1 - адвоката Балійчук Л.І. до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи, у зв`язку з тим, що представник ОСОБА_1 не зможе з`явитися у судове засідання з поважних причин (гостре респіраторне захворювання з високою температурою).
Розглянувши доводи таких клопотань позивача та його представника про відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.
Так, ОСОБА_1 , не з`явився у судове засідання суду апеляційної інстанції призначене як на 01.10.2020 так і на 15.10.2020, при цьому, заява  про перенесення розгляду справи подана позивачем до суду 13.10.2020 не містить доказів на підтвердження того, що позивач погано себе почуває та пройшов тест на COVID 19 та чекає результатів (відсутні довідки з лікарні, лікарняний лист, докази звернення щодо проходження тесту на  COVID 19, тощо), а заява  про перенесення розгляду справи подана позивачем до суду 15.10.2020 особисто (не направлялася поштою) та датована 13.10.2020 містить додаток - підтвердження проходження тесту на COVID 19 - 14.10.2020, тобто, вже після того, як позивачем було подано заяву від 13.10.2020, а також, в день, коли мало відбутися судове засідання суду апеляційної інстанції. 
Також, на підтвердження обставин, зазначених у клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Балійчук Л.І. про відкладення апеляційного розгляду справи, у зв`язку з тим, що представник ОСОБА_1 має гостре респіраторне захворювання з високою температурою, не надано жодних доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги те, що в матеріалах справи достатньо доказів для її належного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обґрунтованих підстав для відкладення розгляду справи, оскільки позивачем та його представником не надано належних доказів на підтвердження об`єктивної неможливості прибути у судове засідання та наявність у таких діях ознак свідомого затягування розгляду справи.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, думку представника Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України у порядку адміністративного судочинства.
Згідно ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Також пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
При цьому, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий    спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
З матеріалів справи судом встановлено, що 16.06.2016 року між відповідачем 1 - Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та позивачем ОСОБА_1 укладено контракт №7, яким позивача призначено на посаду голови правління Установи на термін з 17.06.2016 по 17.06.2019. Призначення позивача на посаду погоджено Кабінетом Міністрів України та Київською міською державною адміністрацією. У подальшому, між відповідачем 1 та позивачем укладалися додаткові угоди до контракту №7, а саме: додаткова угода 1 від 12.02.2018, якою збільшувався посадовий оклад позивача; додаткова угода №2 від 14.03.2018, якою було продовжено дію контракту до 17.06.2021; додаткова угода №3 від 12.03.2019, якою вносилися зміни до контракту щодо умов матеріального забезпечення керівника та додаткова угода №4 від 01.08.2019, якою додаток №1 (Показники ефективності використання державного майна і прибутку) викладено в новій редакції.
Наказом Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 17.02.2020 р. №36-п «Про звільнення ОСОБА_1 », позивача звільнено 17.02.2020 з посади голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, з підстав, передбачених контрактом, п. 8 ст. 36 КЗпП України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2000 р. № 979 (з наступними змінами, надалі - Постанова Кабінету Міністрів України) затверджено Статут Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, відповідно до якого Державна інноваційна фінансово-кредитна установа (далі - Установа), утворена згідно із Законом України "Про інноваційну діяльність", належить до сфери управління Мінекономрозвитку (далі - орган управління майном) та є державною установою.  Установа у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, наказами органу управління майном, іншими нормативно-правовими актами, а також цим Статутом. Засновником Установи є держава в особі Кабінету Міністрів України.
Установа утворена з метою здійснення фінансової підтримки інноваційної діяльності суб`єктів господарювання різних форм власності, а також залучення вітчизняних та іноземних інвестицій для розвитку реального сектору економіки, підвищення вітчизняного потенціалу з експорту продукції, що виробляється на підприємствах галузей національної економіки, захисту та підтримки національного товаровиробника.
Пунктами 40-49 Постанови Кабінету Міністрів України визначено органи управління установи, яким є правління, яке очолює голова правління, який призначається на посаду та звільняється з посади органом управління майном (відповідачем 1), а п.п.53-54 визначено, що орган управління майном відповідно до покладених на нього завдань здійснює повноваження щодо реалізації прав держави як власника майна, закріпленого за Установою на праві господарського відання, переданого Установі, що пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням ним у межах, визначених законодавством, та, зокрема, орган управління майном  призначає на посаду та звільняє з посади голову правління Установи, укладає та розриває з ним контракт, здійснює контроль за дотриманням його вимог.
Відтак, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працюючи за контрактом  головою правління установи  не приймав присяги державного службовця,  не є державним службовцем, а посада, з якої його було звільнено, не відноситься до державної служби. 
З огляду на встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2000 року  № 979 повноваження  та статусу Установи та статусу голови правління, з якої був звільнений позивач, умов укладеного контракту,  така посада не відноситься і до публічної служби, оскільки не пов`язана з діяльністю на державних політичних посадах, професійною діяльністю суддів, прокурорів, військовою службою, альтернативною (невійськовою) службою, дипломатичною службою, іншою державною службою, службою в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, у цій справі відсутній спір з приводу прийняття громадян на публічну службу та її проходження, а є виключно трудовим спором, у зв`язку з чим повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства.
Разом з цим суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідач - Міністрерство  розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у цих правовідносинах виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах.
Відповідний правовий висновок щодо аналогічних правовідносин висловлений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 по справі  №815/6096/17. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
За ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
З огляду на наведене та ураховуючи суть спірних правовідносин, апеляційний суд дійшов  висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду першої інстанції про належність даної справи до справи адміністративної юрисдикції є невірним, а така підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства 
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляд спору як публічно-правового, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у даній справі - закриттю.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
Інші доводи апеляційних скарг підлягають розгляду та перевірці під час розгляду справи по суді належним та компетентним судом, відповідно до встановленої законом юрисдикції.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у даній справі закрити.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Державної інноваційної фінансово-кредитної установи задовольнити частково.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року скасувати.
Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи та Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, третя особа: Київська міська державна адміністрація про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, закрити.
Роз`яснити позивачеві ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до суду цивільної юрисдикції, та, що він має право протягом десяти днів з дня отримання ним постанови Шостого апеляційного адміністративного суду звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                              В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                         А.Б. Парінов

                                                                                                                   О.О. Беспалов