ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року	Львів	Справа № 300/21/20 пров. № А/857/6312/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Пліша М.А.,
з участю секретаря судового засідання                Хітрень О.Ю.,
представника позивача                                          Волосянка Р.О. 
представника відповідача                                      Клебана М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року (прийняте в письмовому провадженні у м. Івано-Франківську суддею Микитюком Р.В.) в адміністративній справі № 300/21/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), 

                                                   В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі – ГУ ДФС в Івано-Франківській області) про сплату боргу (недоїмки) №Ф-136716-55У від 05.02.2019 в сумі 9828,72 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року позов задоволено.

Після чого ОСОБА_1 подала до суду заяву про стягнення на її користь судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката в розмірі 4250,00 грн.

Додатковим рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року заяву позивача про стягнення судових витрат в адміністративній справі задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 3250 грн.

Не погодившись із цим додатковим рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 , вважаючи, що таке незаконним та прийняте з порушенням норм процесуального права, а тому просила скасувати оскаржуване додаткове рішення та ухвалити нове, яким стягнути на її користь понесені витрати на правову допомогу у повному обсязі. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суду були надані всі необхідні документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4250,00  грн, відповідачем заперечень щодо відшкодування цих витрат не подавалось, а тому підстав для визначення витрат які підлягають відшкодуванню у розмірі 3250 грн не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, третьою, четвертою статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

А відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 суд висловив правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.12.2018 по справі № 826/856/18.

На підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги позивач надав суду договір про надання правової допомоги № 31/12-2019 від 26.12.2019 та додаткову угоду № 1 від 26.12.2019 до договору про надання правової допомоги № 31/12-2019 від 26.12.2019, акт приймання-передачі наданих послуг від 20.03.2020; квитанцію про оплату послуг правової допомоги № 0.0.1640632248.1 від 06.03.2020; квитанцію про оплату послуг правової допомоги № 0.0.1656140403.1 від 20.03.2020 (а.с. 54 - 58).
Відповідно пункту 1 договору про надання правової допомоги № 31/12-2019 від 26.12.2019, укладеного між адвокатським бюро "Романа Волосянка" та позивачем (клієнт), викладено пункт 3.1 цього договору в такій редакції: гонорар є формою винагороди Бюро за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту за цим договором. Пунктом 3.2 договору зазначено, що розмір гонорару, який клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.
Згідно додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 31/12-2019 від 26.12.2019 вартість послуг витрат на правничу допомогу: консультація первинна - 500 грн, повторна - 300,00 грн, ознайомлення з матеріалами справи тривалістю до 30 хв. - 250,00 грн, тривалістю понад 60 хв. - 350,00 грн, збір доказів, а саме підготовка та подача адвокатського запиту - 300,00 грн/од, вивчення проблеми, аналіз документів і законодавства, підготовка пропозицій щодо можливих перспектив вирішення спору (погодинна оплата) - 500,00 грн/год, складання процесуальних документів (позовної заяви, відзиву на позов, відповіді на відзив та ін. - 1250,00 - 2500,00 грн, представництво інтересів в суді - 600,00 грн/год.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що відповідач клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу, не подавалось.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналізуючи викладене, беручи до уваги положення КАС України, враховуючи що справа є справою незначної складності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що розмір витрат зазначений позивачем не є пропорційний до предмету спору так як і час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відшкодування судових витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 3250 грн, оскільки такий розмір витрат є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а також співмірний з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Щодо решти обставин та доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що такі не спростовують викладених вище висновків та на законність судового рішення не впливають.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не скасовується та не змінюється судове рішення, заява ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, понесених під час апеляційного розгляду справи задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року в адміністративній справі № 300/21/20 – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	М. А. Пліш  	
Постанова складена у повному обсязі 06 жовтня 2020 року.