ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 р.	Справа № 520/3923/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Панченко О.В., м. Харків) від 22.06.2020 року по справі № 520/3923/2020
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить:
- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови застосувати під час обчислення пенсії показник середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2016-2018 роки (6188,89 грн.), з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зарахування періодів роботи з 16.08.2006 по 10.12.2014 та старшою медичною сестрою з догляду за хворими 05.01.2015 по 16.09.2019 в Державному лікувально-профілактичному закладі "Центральна клінічна лікарня "Укрзалізниця" (нині - філії Центру охорони здоров`я Харківська клінічна лікарня на залізничному транспорті №1) без врахування обчислення в подвійному розмірі на підставі положень ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком, з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, то передують року звернення, тобто за 2016-2018 р.р. (6188,89 грн.), зарахувавши періоди роботи старшою медсестрою медичною психіатричного відділення з 16.08.2006 по 10.12.2014 та старшою медичною сестрою з догляду за хворими 05.01.2015 по 16.09.2019 в Державному лікувально-профілактичному закладі "Центральна клінічна лікарня "Укрзалізниця" (нині - філії Центру охорони здоров`я Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №1) у подвійному обчисленні на підставі статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 17.09.2019 та виплатити заборгованість, що виникла з урахуванням вже виплачених сум;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачем протиправно не здійснено перерахунок та виплату його пенсії з урахуванням вимог частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а також не зараховано до пенсії періоди роботи старшою медсестрою медичною психіатричного відділення з 16.08.2006 по 10.12.2014 та старшою медичною сестрою з догляду за хворими 05.01.2015 по 16.09.2019 в Державному лікувально-профілактичному закладі "Центральна клінічна лікарня "Укрзалізниця" (нині - філії Центру охорони здоров`я Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №1) у подвійному обчисленні на підставі статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки, вони порушують його право на пенсійне забезпечення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови застосувати під час обчислення пенсії позивачу, показник середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2016-2018 роки (6188,89 грн), з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком, з урахуванням частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2016-2018 р.р. (6188,89 грн), починаючи з 17.09.2019 та виплатити заборгованість, що виникла з урахуванням вже виплачених сум.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь позивача судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості пенсії у межах суми стягнення за один місяць.
Позивач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи з 16.08.2006 по 10.12.2014 на посаді старшої медичної сестри в психіатричному відділенні ЦКБ "Укрзалізниці" та з 05.01.2015 по 16.09.2019 на посаді старшої медичної сестри з догляду за хворими психіатричного відділення в ДЛПЗ "ЦКЛ "Укрзалізниці".
Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. (далі – КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області.
11.12.2014 року позивачу призначено пенсію за вислугу років, відповідно до п."е" ст.55 Закону України  "Про пенсійне забезпечення".
05.01.2015 року виплату пенсії позивачу припинено на підставі ст.7 Закону України "Про пенсійне забезпечення", за заявою про призупинення виплати пенсії за вислугу років, у зв`язку з працевлаштуванням на посаду старшої медичної сестри психіатричного відділення Державного лікувально-профілактичного закладу "Центральна клінічна лікарня Укрзалізниці".
17.09.2019 позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
16.12.2019 року позивач повторно звернулась з заявою до відповідача щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії з урахуванням вимог частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за іншим Законом, тобто за 2016-2018 роки та з проханням зарахувати до стажу періоди з 01.08.1978 по 28.07.1983, з 16.08.2006 по 10.12.2014 та з 05.01.2015 по 31.07.2019 року на підставі ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Листом від 31.01.2020 №1107/0211-20 відповідач повідомив, що пенсію за віком обчислено при загальному стажі 50 років 11 місяців 16 днів та заробітна плата з 01.07.1995 по 30.06.2000 та 01.07.2000 по 31.07.2019 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати для обчислення пенсії 1,17015. Середня заробітна плата робітників та службовців, зайнятих в галузях національної економіки за 2016 р. - 4404,35 грн., середньомісячний заробіток для обчислення пенсії - 5153,75 грн. Розрахунок пенсії з 17.09.2019: коефіцієнт стажу - 0,50917,  розмір пенсії за віком (ст.27) - 2624,13 грн., доплата за понаднормовий стаж (16 років) - 214,80 грн., загальний розмір пенсії - 2838,93 грн.
Також зазначено, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (зі змінами), пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи. Поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства. що діяло на дату призначення пенсії.
Згідно рішення комісії № 67 від 02.12.2019 ОСОБА_1 не було зараховано у подвійному розмірі період роботи з 01.12.1978 по 28.07.1983, відповідно до довідки №ХКЛЗТ №2-10/2650 від 21.11.2019 року, так як заявник працював у кардіологічному відділенні, яке не враховується у подвійному розмірі. Страховий стаж зараховуються в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Пенсія призначена та виплачується згідно з вимогами чинного пенсійного законодавства та наявними у пенсійній справі документами. 
Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача в частині відмови в застосуванні під час обчислення пенсії показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення, з урахуванням ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність відповідача обов`язку  здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком, з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення. 
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).
З урахуванням положень ст. 308 КАС України, рішення суду в частині задоволених позовних вимог не підлягає апеляційному перегляду, оскільки не оскаржується жодною із сторін.
Натомість, відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а не за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", то суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для зарахування спірних періодів роботи після 01.01.2004 (з 16.08.2006 по 10.12.2014 та з 05.01.2019 по 16.09.2019 року) в подвійному розмірі.
Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
У відповідності до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разу повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV,особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
Відповідно до статті 24 Закон №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
Так, відповідно до статті 60 Закону №1788-XII, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про психіатричну допомогу", заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.
У свою чергу психіатричною допомогою у розумінні статті 1 вказаного Закону, є комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про психіатричну допомогу", професійні права, обов`язки лікаря-психіатра, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, у тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, при наданні психіатричної допомоги встановлюються  Основами законодавства України про охорону здоров`я, цим Законом та іншими законами. Лікар-психіатр, інші працівники, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, мають право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, зайнятих на важких роботах та з шкідливими і небезпечними умовами праці.
Пунктом 3 Порядку проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів і переліку медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2000 № 1465 встановлено, що обов`язкові попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться лікарем-психіатром у державних та комунальних психіатричних закладах, закладах охорони здоров`я, що мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети (далі - психоневрологічні заклади), за місцем постійного проживання громадянина. Працівники МВС, Національної поліції, СБУ, Міноборони, співробітники Служби зовнішньої розвідки та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та особи рядового і начальницького складу Держспецзв`язку проходять обов`язкові попередній та періодичний психіатричні огляди у відповідних відомчих лікувально-профілактичних закладах.
Відповідно до пункту 2 Інструкції про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.2002 № 12, обов`язкові попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться лікарем-психіатром у психіатричних закладах, закладах охорони здоров`я, що мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети (далі - психоневрологічні заклади), та надають психіатричну допомогу за місцем проживання громадян.
Отже, ДЛПЗ "Центральна клінічна лікарня "Укрзалізниці" віднесено до закладів охорони здоров`я, що також підтверджується спільним листом Міністерства праці і соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України від 29.12.2005 року № 625/0/15-05/039-6, № 10.01.09/2606, №16918/02-20, а тому час роботи позивача в психіатричному відділення відноситься до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Посилання відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, що пільговий стаж позивача за період після 01 січня 2004 року не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно ст. 24 якого страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом, колегія суддів вважає помилковими, виходячи з наступного.
За змістом п. 2 розділу XV прикінцевих положень Закону України № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України №1788-XII.
Вимогами ч.4 ст. 24 Закону України №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Крім того, редакція статті 60 Закону України №1788-XII є чинною . Стаття 24 Закону України №1058-IV не скасовує ст. 60 Закону України №1788-XII та не зупиняє її дію.
Водночас, нормами ст.16 Прикінцевих положень Закону України №1058-IV  передбачено, що положення Закону України №1788-XII застосовуються в частині визначення права на за вислугою років.
Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для зарахування позивачу вищевказаних періодів роботи до страхового стажу в подвійному розмірі.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 27.02.2020 року по справі №462/1713/17, від 04.12.2019 року по справі №689/872/17 та від 11.12.2018 року по справі№310/385/17, яка в силу вимог ч. 5 ст.242 КАС України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 24.01.2019 року по справі №265/4648/14-а та від 11.10.2019 року по справі №329/553/17, оскільки обставини у справах є різними. 
Так, у вказаних вище справах позивачі звертались до органів Пенсійного фонду України із заявами про перерахунок вислуги років на підставі статті 60 Закону України №1788-XII. Натомість, у даній справі позивач просив зарахувати саме до стажу роботи спірні періоди у подвійному розмірі.
Також, оскільки у постанові від 23.01.2019 року по справі №485/103/17 Верховний Суд дійшов висновку про обґрунтованість зарахування стажу роботи позивача у подвійному розмірі з 01.07.1983 року у зв`язку з тим, що Снігурівська виправна колонія № 5 Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області є інфекційним закладом в розумінні  статті 60 Закону України №1788-XII, колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої  інстанції на вказану правову позицію, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій та рішень, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами правомірність відмови у зарахуванні позивачу до страхового стажу періодів роботи з 16.08.2006 по 10.12.2014 на посаді старшої медичної сестри в психіатричному відділенні ЦКБ "Укрзалізниці" та з 05.01.2015 по 16.09.2019 на посаді старшої медичної сестри з догляду за хворими психіатричного відділення в ДЛПЗ "ЦКЛ "Укрзалізниці" у подвійному обчисленні на підставі ст.60 Закону України №1788-XII.
Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів дійшла висновку, що з метою повного захисту порушених прав та інтересів особи, необхідним є зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України №1788-XII періоди роботи з 16.08.2006 по 10.12.2014 на посаді старшої медичної сестри в психіатричному відділенні ЦКБ "Укрзалізниці" та з 05.01.2015 по 16.09.2019 на посаді старшої медичної сестри з догляду за хворими психіатричного відділення в ДЛПЗ "ЦКЛ "Укрзалізниці" починаючи з 17.09.2019 та провести її виплату з урахуванням виплачених сум.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі “Ґарсія Руіз проти Іспанії” (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог, із прийняттям в цій частині нового судового рішення про їх задоволенні.
Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 року по справі №520/3923/2020 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 16.08.2006 по 10.12.2014 на посаді старшої медичної сестри в психіатричному відділенні ЦКБ "Укрзалізниці" та з 05.01.2015 по 16.09.2019 на посаді старшої медичної сестри з догляду за хворими психіатричного відділення в ДЛПЗ "ЦКЛ "Укрзалізниці" у подвійному обчисленні на підставі ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344) здійснити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи з 16.08.2006 по 10.12.2014 на посаді старшої медичної сестри в психіатричному відділенні ЦКБ "Укрзалізниці" та з 05.01.2015 по 16.09.2019 на посаді старшої медичної сестри з догляду за хворими психіатричного відділення в ДЛПЗ "ЦКЛ "Укрзалізниці" починаючи з 17.09.2019 та провести її виплату з урахуванням виплачених сум.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 року по справі №520/3923/2020 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  29.10.2020 року