ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3282/20                                Головуючий суддя І інстанції Труханович В. В.
Провадження № 22-ц/818/5368/20                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року                                                                м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого -         Яцина В.Б. (суддя-доповідач),
суддів -         Бурлака І.В., Котелевець А.В.,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 року,  постановлену у  складі головуючого судді Труханович В.В., по справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
встановив:

20 травня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовом до  ОСОБА_3 про стягнення боргу.
Позовна заява мотивована тим, що 15 квітня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 була укладено договір позики, що підтверджується складеною у простій письмовій формі розпискою про одержання грошових коштів. 
З вказаної розписки вбачається, що позивач передав у власність ОСОБА_4 грошові кошти у сумі – 25 000,00 доларів США, а ОСОБА_4 отримав від позивача вказану суму грошових коштів. Передача грошових коштів була здійсненна у момент підписання розписки.
Строк виконання зобов`язання повернення грошових коштів був встановлений до 31 грудня 2017 року.
Вказав, що ОСОБА_4 свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів у сумі 25 000, 00 доларів США виконав частково, 30.04.2018 року повернувши 1 500,00 доларів США в рахунок погашення боргу. Разом з цим, у квітні 2018 року після повернення ОСОБА_4 1 500, 00 доларів США в рахунок погашення боргу, між сторонами була досягнута домовленість щодо відстрочки повернення залишку грошових коштів у розмірі 23 500, 00 доларів США до кінця 2018 року.
Однак, незважаючи на досягнуту домовленість між позивачем та ОСОБА_4 , він по сьогоднішній день взяті на себе зобов`язання так і не виконав, що в подальшому спричинило порушення прав та виникнення у позивача збитків у сумі 955 987,47 грн., що еквівалентно – 35 406,68 дол. США.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року по справі відкрито провадження та призначено до розгляду на 25 червня 2020 року.
22 вересня 2020 року від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання розписки недійсною.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 року зустрічну заяву повернуто заявникові. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та прийняти її зустрічний позов до розгляду з основним позовом.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду необґрунтована, незаконна.
Вказала, що у 2010 році вона уклала шлюб з ОСОБА_4 . Вона звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області і з позовом до нього про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Зазначила, що заявлені позовні вимоги про стягнення боргу стосуються сумісно нажитого майна, як вбачається із заяв про забезпечення позову ОСОБА_2 за провадженнями №2-з/639/37/20 від 10 червня 2020 року та №2-з/639/35/20 від 29 травня 2020 року. 
Вважає, що зазначена розписка складена нещодавно та є фіктивним правочином, укладеним з метою вплинути на судову справу щодо поділу сумісного майна. Посилається на правовий висновок Верховного суду України у справі №6-539цс16.
Зазначила, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.
Вказала, що цей борг є сумісним і цей факт має встановлюватися судом, тому ця справа її стосується.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 2 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу про повернення заяви заявникові, оскарження якої передбачено п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, без повідомленням учасників справи. 
Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Нормою п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції визначено порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що з 20 травня 2020 року до суду з позовом про стягнення боргу за письмовою розпискою звернувся ОСОБА_2 , як відповідача визначив боржника ОСОБА_4 
22 вересня 2020 року до суду звернулася ОСОБА_1 з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання розписки від 15 ківтня 2017 року згідно якої ОСОБА_4 винен грошові кошти ОСОБА_2 – недійсною, який за його змістом необхідно вважати вимогами про визнання недійсним договору відповідного позики, на підтвердження якого було видано згадану розписку (а.с. 14-15).
Повертаючи зустрічну позову заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказав, що вона не є стороною у цій цивільній справі і тому не має права на подачу такого позову для його розгляду разом із основним позовом ОСОБА_2 .
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.
Згідно статті 193 ЦПК України: 
1. Відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
2. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
3. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.
4. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до ст. 194 ЦПК України:
1. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.
2. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
3. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
Так, обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_1 послалась на те, що предметом позову ОСОБА_2 , який наразі розглядає суд в цій справі, є боргові зобов`язання її чоловіка ОСОБА_4 , з яким вона перебуває у шлюбі з 2010 року. Зазначила, що договір позики, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є фіктивним, що сторони приховують справжні наміри цього правочину, які стосуються захисту її прав та інтересів, оскільки фіктивне створення боргових зобов`язань може вплинути на її права при розподілі спільного сумісного майна подружжя, стосовно чого у Дергачівському районному суді розглядається відповідний спір.
Суд не звернув уваги, що при таких обставинах слід визнати, що спір, який наразі розглядається судом щодо до стягнення боргу стосується інтересів його дружини - ОСОБА_1 , як співвласника спільного сумісного майна подружжя.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.
Таким чином, предмет спору стосується інтересів ОСОБА_1 , як співвласниці спільного майна боржника за позовом ОСОБА_2 , тому її слід вважати третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову – про визнання договору поруки недійсним внаслідок його фіктивності.
Згідно ст. 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Після вступу у справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку.
Пунктом 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України встановлено, що заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Відповідно до ст. 195 ЦПК України положення статей 193 і 194 цього Кодексу застосовуються до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження.
Зазначених положень норм матеріального і процесуального права суд не взяв до уваги, внаслідок чого з порушенням норми п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України помилково повернув позов ОСОБА_1 , який за своїм змістом є позовом третьої особи щодо предмета спору.
На підставі вищенаведеного, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми процесуального та матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, колегія суддів відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України скасовує оскаржену ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії розгляду питання про прийняття позову ОСОБА_1 у підготовчому провадженні. 
В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 року – скасувати.
Матеріали позову ОСОБА_1 повернути до суду першої інстанції для проводження розгляду питання про її прийняття до спільного розгляду з первісним позовом.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення виготовлений 15 грудня 2020 року.

Головуючий                                                                В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                І.В.Бурлака.

                                                                                      А.В.Котелевець.