УХВАЛА

02 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 826/18210/13-а
адміністративне провадження № К/9901/27074/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Шишова О.О., 
суддів - Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі № 826/18210/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фикс» до Головного управління Державної казначейської служби у Шевченківському районі м. Києва, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання дій протиправними, стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість,
установив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФИКС» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної Казначейської служби України у місті Києві, Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва на свою користь бюджетну заборгованість з податку на додану вартість по декларації за червень 2013 року в загальному розмірі 10 939 450,00 грн, шляхом перерахування останньої на розрахунковий рахунок позивача.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекцій у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо відмови в наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість Товариству з обмеженою відповідальністю «ФИКС». Зобов`язано Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві підготувати та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у м. Києві висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "ФИКС" суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 10   949 450,00 грн за травень 2013 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 липня 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року залишено в силі.
17 квітня 2018 року Окружний адміністративний суд м. Києва видав виконавчий лист у справі №826/18210/13-а.
12 квітня 2018 року Окружний адміністративний суд міста Києва видав виконавчий лист на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року в частині зобов`язання Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві підготувати та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у м. Києві висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «ФИКС» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 10   949 450,00 грн за травень 2013 року.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2018 року замінено сторону виконаного провадження №  56274937 боржника - Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві її правонаступником - Головним управлінням ДФС у м. Києві.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року та 06 листопада 2019 року передано на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва заяви позивача про зміну способу виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від  23  травня 2017 року та заяву про заміну боржника у виконавчому листі.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фикс» про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення задоволено; зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у м.  Києві внести до реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування з ПДВ товариству з обмеженою відповідальністю «ФИКС» в розмірі 10 949 450, 00 грн за травень 2013 року; у задоволенні заяви про заміну боржника у виконавчому листі № 826/18210/13 відмовлено.
Не погодившись з ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 грудня 2019 року, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві подало апеляційну скаргу.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від  16 січня 2020 року  апеляційну скаргу залишено без руху через невідповідність її вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме, до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2020 року  у задоволенні клопотання про продовження строку на усунення недоліків відмовлено, апеляційну скаргу повернуто скаржнику.
04 травня 2020 року відповідач повторно надіслав апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху через невідповідність її вимогам статті 295 КАС України.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року у задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено.
Апеляційний суд зауважив, що підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання апеляційної скарги. Сама по собі сплата судового збору суб`єктом владних повноважень не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції за відсутності належного підтвердження вчинення таким суб`єктом дій, спрямованих на забезпечення апеляційного оскарження судового рішення.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у відкритті апеляційного провадження відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем пропущено передбачений статтею 295 КАС України строк звернення до суду, а причини пропуску такого строку є неповажними.
Апеляційний суд зазначив, що у зв`язку з оголошенням карантину згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» законодавцем було внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України та доповнено пункт 3 Прикінцевих положень останнього нормою, за якою, зокрема, строк для усунення недоліків апеляційної скарги продовжується на час дії карантину.
У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон №731-IX), який набрав чинності 17 липня 2020 року, було викладено п. 3 Прикінцевих положень КАС України в наступній редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.».
Разом з тим, пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону №731-ІХ передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Викладене, у свою чергу, свідчить, що законодавець передбачив закінчення продовжених у зв`язку із запровадженням карантину строків 06 серпня 2020 року.
Станом на 21 вересня 2020 року недоліки апеляційної скарги не усунуто.
Не погодившись з ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2020  року, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з вищенаведеним висновком апеляційного суду, враховуючи наступне.
Статтею 295 КАС України визначено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а пунктом першим частини п`ятої статті 296 цього Кодексу закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.
За правилами частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених  статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої статті 299 КАС України).
Крім того, згідно з частиною другою статті 299 КАС України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 КАС України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 КАС України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Установлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених    Кодексом адміністративного судочинства України    певних процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про визнання зазначених відповідачем підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційного оскарження неповажними.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №  21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19  грудня 1997 року, заява №  26737/95).
Ураховуючи те, що зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Верховний Суд
ухвалив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 21  вересня 2020 року у справі № 826/18210/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фикс» до Головного управління Державної казначейської служби у Шевченківському районі м. Києва, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання дій протиправними, стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           О.  О. Шишов

Судді                                                                                                        І.  В. Дашутін

                                                                                                                 М.  М. Яковенко