06.10.20
22-ц/812/1493/20
Провадження № 22-ц/812/1493/20         Доповідач апеляційної інстанції - Тищук Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 жовтня 2020 року                                                     м. Миколаїв
                                                                                  справа № 2-4890/11
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Тищук Н.О.,
       суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О., 
       із секретарем Богуславською О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
адвоката Зотікова Сергія Євгеновича,
подану в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 2 березня 2020 року суддею Павловою Ж.П. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного тексту ухвали не зазначена), у цивільній справі за позовом 
публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» 
до ОСОБА_1 
про стягнення кредитної заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2012 року частково задоволено позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. З відповідачки на користь банку стягнуто 616 392, 57 грн. кредитної заборгованості та 2 823 грн. судових витрат. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2012 року рішення змінене в частині судових витрат, розмір яких зменшено до 2 175, 12 грн. 
21 червня 2012 року видано виконавчий лист.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2016 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Кредитпромбанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк».
11 лютого 2020 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з заявою про видачу виконавчого листа за вказаним рішенням. Підставою видачі дубліката зазначено те, що під час перевірки стану виконавчого провадження за допомогою АСВП було виявлено, що 29 вересня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Проте у ПАТ «Дельта Банк» виконавчий лист відсутній.
Боржниця ОСОБА_1 участі у судовому засіданні суду першої інстанції не приймала.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 березня 2020 року заяву задоволено, постановлено видати дублікат виконавчого листа стягувачу.
Ухвала суду мотивована обов`язковістю виконання судових рішень, що набрали законної сили, на всій території України.
В апеляційній скарзі представник боржниці ОСОБА_1 просив ухвалу скасувати та відмовити банку у видачі дублікату, посилаючись на те, що виконавчий лист було повернуто ПАТ «Кредитпромбанк», проте заявник до нього за передачею виконавчого документа не звертався; реєстрація вхідної кореспонденції ПАТ «Дельта-Банк» вивчалась за період 2018-2019 років, тоді як виконавчий лист був повернутий виконавцем у вересні 2017 року; також банком не надано суду доказів належного ведення журналів вхідної кореспонденції, як то титульних листів як доказів їх належного прошивання з зазначенням кількості сторінок. Крім того, боржник не був повідомлений про розгляд даного питання, що порушило його процесуальні права.
В судове засідання апеляційного суду з`явився представник ТОВ «Укрдебт плюс», який ухвалою апеляційного суду від 6 жовтня 2020р. був залучений в якості правонаступника ПАТ «Дельта Банк». Апеляційну скаргу просив залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «Укрдебт плюс», дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції ґарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (рішення у справі "Шмалько проти України", від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00)
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Згідно з пунктом 17.4 розділу VIII "Перехідні положення" ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009 (провадження № 61-5388св18).
Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
З матеріалів справи вбачається, що 17 травня 2013 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження за вказаним судовим рішенням (а.с. 107). 
6 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі за кредитним договором № 03/1/149/07-Z від 18 травня 2007 року позичальницею за яким є ОСОБА_1 (а.с. 100-105).
29 вересня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 130-131). 
14 січня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» складено акт про те, що в ході проведення внутрішньобанківського аудиту виявлено факт втрати виконавчого листа, згідно даних журналів вхідної кореспонденції за 2018-2019 роки виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_1 поштовою кореспонденцією до банку не надходив (а.с. 124).
Посилання апелянта на те, що ПАТ «Дельта Банк» не звертався до ПАТ «Кредитпромбанк» та не надав титульних листів журналів вхідної кореспонденції не заслуговують на увагу, оскільки сам факт втрати виконавчого листа підтверджується актом від 14.01.2020р.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи (а.с. 130-131), строк на повторне пред`явлення виконавчого документу на момент подачі заяви про видачу дубліката виконавчого документа не сплив.
Отже, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність у видачі дублікату виконавчого листа з урахуванням того, що він втрачений стягувачем, стягувач звернувся до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа до спливу строку пред`явлення його до виконання та на теперішній час рішення суду не виконано.
Зазначене відповідає Постанові Верховного суду від 23 вересня 2020 року по справі № 2-1078/11.
Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.
Керуючись статями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Зотікова Сергія Євгеновича, подану в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        Н.О.Тищук
Судді:                                                І.В.Лівінський
                                                               Н.О.Шаманська                        
---------------------------------
Повну постанову складено 7 жовтня 2020