ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 р.	Справа № 591/5687/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10.11.2020 року (ухвалене суддею Ніколаєнко О.О.)  по справі № 591/5687/20 за позовом           ОСОБА_1  
до          Виконуючого обов`язку заступника начальника Слобожанської митниці Держмитслужби Водолага Дмитра Андрійовича ,          Слобожанської митниці Держмитслужби                   про визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження у справі,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до виконуючого обов`язки заступника начальника Слобожанської митниці Держмитслужби Водолаги Д.А., Слобожанської митниці Держмитслужби, в якому просив скасувати постанову виконуючого обов`язки першого заступника начальника Слобожанської митниці Держмитслужби Водолаги Д.А. № 0644/80700/20  від 04.09.2020 р. у справі про порушення ОСОБА_1 митних правил та закрити провадження у справі про порушення митних правил № 0644/80700/20 відносно ОСОБА_1 .
Рішенням  Зарічного районного суду м. Суми від 10.11.2020  р. позов задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10.11.2020  р. та прийняти постанову, якою відмовити  в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, вимог: Митного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України, та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки позивачем вказані неправдиві відомості щодо країни  походження, на підставі чого використано пільгу у сплаті мита з метою  неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру у сумі 10485,03 грн. 
Представником позивача подано клопотання про визнання поважною причини його неявки у судове засідання, яке призначено на 21.12.2020 р. і відкладення судового засідання на іншу дату, у зв`язку з його перебуванням у відрядженні, проте, відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статі не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції, у  зв`язку з чим  суд  визнає неповажною причину неявки представника позивача  в судове засідання.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2  ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання  за допомогою технічного запису не здійснювалося.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 24.02.2017 р. подав митну декларацію № UA805130000/2017/02517 з метою митного оформлення в режимі «імпорт» товару «вантажний сідловий тягач RENAULT MAGNUM, VIN НОМЕР_1 , рік виготовлення 2009», що надійшов на адресу ТОВ «ЄВРОТРАНС» від компанії UAB «EMER» (LT-35815, вул. Вейверю, 9В-41, Литва) на підставі рахунку-фактури Serija EMR Nr. 332 від 14.02.2017 р. У графі 36 декларації вказана преференція по сплаті мита за кодом 410. Відповідно до Класифікатору звільнень від сплати митних платежів за кодом 410 класифікуються товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС. У декларації нараховані митні платежі в сумі 55920,18 грн., які сплачуються під час імпорту товарів, що відповідають коду, згідно з УКТ ЗЕД 8701209000 (у тому числі, мито 10% та ПДВ 20%).
Слобожанською митницею направлено запит до митних органів Литви про перевірку достовірності декларацій-інвойсів, зазначених у інвойсах UAB «EMER», зокрема, у рахунку-фактурі серії EMR № 0000332 від 14.02.2017 р.
За результатами розгляду вищевказаного запиту листом Митного управління Міністерства фінансів Республіки Литва лист № 15.7/22)ЗВ-2158 від 23.03.2020 р. повідомлено, що оскільки експортером «EMER» не були надані документи, що підтверджують статус походження товарів, зазначених у документах про походження, зокрема, у декларації про походження № 0000332, уповноважений орган не може підтвердити, що товари походять з ЄС., відповідно до  чого вказана  декларація  видана невірно. 
12.06.2020 р. завідуючим сектору оперативного реагування у м. Суми, управління запобігання та протидії контрабанди та порушення митних правил Слобожанської митниці  Держмитслужби  складено протокол № 0644/80700/20 про порушення митних правил ОСОБА_1 , яким встановлено, що декларантом ФОП ОСОБА_1 24.02.2017 р.  заявлено у митній декларації ІМ40ДЕ №805130000/2017/02517 неправдиві відомості щодо походження товару, на підставі чого використано пільгу у сплаті мита з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру в сумі 10485,03 грн. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України.
04.09.2020 р. виконуючим обов`язки першого заступника начальника Слобожанської митниці Державної митної служби Водолага Д.А. прийнято постанову в справі про порушення митних правил № 0644/80700/20, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що складає суму 31455,09 грн.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова необґрунтована та підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно із ст. 485 Митного кодексу України, заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Відповідно до ч. 1 ст. 486 Митного кодексу України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Згідно із  ст. 489 Митного кодексу України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується лише умисною формою вини, тобто особа, яка вчиняє такі дії, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Судовим розглядом встановлено, що в митній декларації № UA805130000/2017/02517 позивачем зазначені відомості щодо  країни походження автомобіля, які зазначені в рахунку-фактурі серії EMR № 0000332 від 14.02.2017 р., який складено продавцем товару - UAB «EMER».
Як вбачається зі змісту  вищевказаного рахунку-фактури, експортер продукції, зазначеної в цьому документі, заявляє про те, що якщо не зазначено інше, країною походження цих товарів є Франція.
Судовим розглядом встановлено, що на час заповнення позивачем декларації митним органом не  було визначено,  що країною походження товару є не Франція, а інше країна.
Щодо повідомлення Митного управління Міністерства фінансів Республіки Литва № 15.7/22)ЗВ-2158 від 23.03.2020 р. про неможливість підтвердження походження товару з ЄС, оскільки експортером «EMER» не були надані документи, що підтверджують статус походження товарів, зазначених у документах про походження, зокрема, у декларації про походження № 0000332, суд апеляційної інстанції зазначає, що документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами походження товару та, відповідно, не доводять наявність у діях особи, що подавала митну декларації до митних органів України умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо відправника, одержувача товару та його вартості.
Відповідачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували недостовірність відомостей, заявлених позивачем в митних деклараціях,  на час подання цих декларацій. Крім того,  позивачем до митного оформлення  пред`являлися виключно ті документи, які були надані фірмою постачальником товарів, та їх недостовірність чи недійсність відповідачем не доведена.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова необґрунтована та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не  надано доказів умисного подання позивачем недостовірних документів та відомостей щодо країни походження товару.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до  вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10.11.2020  р. – без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 243, 271, 286, 308, 316, 322, 325, 326,  328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби  залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10.11.2020 року по справі № 591/5687/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.  

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	О.А. Спаскін    В.Б. Русанова