Єдиний унікальний номер справи 760/13357/13-ц
Провадження №22-ц/824/9298/2020

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
29 жовтня 2020 року                                                                                               місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді   Журби С.О., 
суддів                        Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Сас Ю.В.
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження, стягувач: публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником.                  В обґрунтування заявлених вимог зазначав про те, що на підставі укладеного між ним та ПАТ «Родовід Банк» договору про відступлення прав вимоги, останній набув право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №28.4/АА-334.06.2. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, а вибула сторона виконавчого провадження підлягає заміні на правонаступника, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. З цієї підстави просив замінити стягувача на його правонаступника у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа в цивільній справі №760/13357/13-ц.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року заяву задоволено. 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, боржник  ОСОБА_1 надіслала апеляційну скаргу, в якій оскаржувану ухвалу вважає необґрунтовано, та такою, що постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. В обґрунтування своєї апеляційної скарги посилалася на те, що стороною заявника не доведено факту набуття прав кредитора у даних правовідносинах. Крім того заявником не було надано належних доказів наявності виконавчого провадження, в якому він просить замінити сторону стягувача. Зважаючи на викладене, апелянт зазначила, що оскаржувана ухвала не може вважатись законною і підлягає скасуванню. 
Заявник подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а ухвалу суду - законною і обґрунтованою, яка в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про заміну сторони виконавчого провадження апелянт ґрунтував таку свою позицію насамперед на тому, що заявником не було представлено до суду доказів передання йому оригіналів кредитного договору з додатками, розрахунку суми боргу, рішення суду, виконавчого листа, тощо. Таким чином апелянт вважає, що заявником не було надано доказів передачі йому прав за кредитним договором, укладеним між апелянтом та банком. 
Вказана позиція апелянта не може бути прийнята судом з огляду на наступне:
У відповідності до положень ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги, правонаступництва, тощо, й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться за заявою заінтересованої особи, якою є новий кредитор (правонаступник). Даний висновок кореспондується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 06 листопада 2019 року у справі №456/6160/13.
На підтвердження своїх вимог заявником було надано належним чином завірену копію договору №15 від 24 травня 2019 року (а.с.167-169, т.І), а також було надано копію протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-04-05-000019-b від 26 квітня 2019 року (а.с170-171, т.І). Відповідно до вищевказаного договору банк відступив ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги серед іншого і до апелянта. Зазначений договір є дійсним та не був оскарженим.
За п. 2 вказаного договору ТОВ «Вердикт Капітал» набуває право вимоги до боржників банку в день укладення цього договору, однак не раніше отримання банком передбачених договором коштів. Як вбачається з представленого до суду платіжного доручення №62, передбачені договором кошти були сплачені ТОВ «Вердикт Капітал» на користь банку 17 травня 2019 року (а.с.176, т.І). 
Зважаючи на викладене, з представлених до суду матеріалів вбачається, що 24 травня 2019 року до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до передбачених договором боржників ПАТ «Родовід Банк», в тому числі і до апелянта. За таких умов доводи апелянта щодо неналежного доведення переходу права вимоги до нього не знайшли свого підтвердження. 
Враховує колегія суддів при вирішенні даної справи і те, що незважаючи на виникнення спірних правовідносин на підставі кредитного договору, обов`язок боржника щодо сплати коштів на користь банку було визначено рішенням суду про стягнення таких коштів. Оскільки заявник звернувся із заявою про заміну сторони у провадженні з виконання рішення суду, право вимоги до боржника підтверджується саме таким судовим рішенням і виданим на його підставі виконавчим листом, відтак передача новому кредитору договірних документів в даному випадку не є обов`язковою умовою.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення при апеляційному розгляді відсутні. 
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді                                                                                                            Т.О. Писана 

                                                                                                                     К.П. Приходько