УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/4858/18 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М. 
Категорія 71 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №279/4858/18 за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 травня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Шульги О.М. у м. Коростені, 

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_2 . З урахуванням уточнюючої позовної заяви від 18 лютого 2019 року, просила встановити факт того, що громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним батьком ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.56-57). Позов обґрунтовувала тим, що у 2001 році познайомилася з ОСОБА_3 та почали проживати разом з ним, як чоловік та дружина. Спочатку проживали разом за різними адресами, а 14 грудня 2005 року купили квартиру АДРЕСА_1 та стали проживати разом. У цій квартирі вона проживає досі. У період спільного проживання в цивільному шлюбі з ОСОБА_3 (в офіційному шлюбі вони не перебували) у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася спільна дитина - донька ОСОБА_4 . Запис про батька дитини в книзі записів народжень проведено за правилами, які передбачені у випадку, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою. Після народження доньки ОСОБА_3 визнавав себе її батьком, допомагав у вихованні та утриманні. Вони разом вели спільне господарство, а дитина проживала разом із ними. Зазначені обставини можуть підтвердити свідки та є спільні фотокартки. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Вона, донька та ОСОБА_3 разом проживали до дня смерті останнього. Встановлення зазначеного факту необхідне для оформлення спадкових прав на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , а саме: квартиру та автомобіль. Про встановлення факту звертається у позовному провадженні, оскільки матір ОСОБА_3 – ОСОБА_2 не визнає батьківство свого сина відносно ОСОБА_4 . Інших спадкоємців першої черги за законом немає. 

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 травня 2020 року встановлено факт, що громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що впродовж понад 13 років позивач не робила спроб врегулювати свої відносини з імовірним батьком її дитини. Лише після смерті ОСОБА_3 , коли виявилося, що залишилося спадкове майно, ОСОБА_1 заявила вимоги про визнання його батьком її дитини. Жодних кроків для знайомства з родичами ОСОБА_3 та підтримання з ними родинних стосунків вона ніколи не вчиняла. Враховуючи, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до 01 січня 2004 року, до спірних правовідносин слід застосовувати нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України. Так, відповідно до норм законодавства, яке діяло на час народження дитини позивача, для встановлення факту визнання батьківства закон вимагав наявність двох умов: утримання батьком дитини по день смерті та визнання ним за життя свого батьківства. Експертні висновки від 08 серпня 2019 року №19/10/1-275/СЕ/19 та від 20 березня 2020 року №25923 не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки норми Кодексу про шлюб та сім`ю України не передбачали такої підстави для встановлення батьківства. Будь-які інші належні докази на підтвердження спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і ОСОБА_3 до народження дитини або спільного виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання ОСОБА_3 свого батьківства відносно доньки позивача, як того вимагає законодавство, що діяло на час народження дитини позивача, суду надано не було.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Коростені Житомирської області, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Коростенського міського управління юстиції в Житомирській області 16 липня 2002 року в книзі записів актів громадянського стану вчинено відповідний запис за №320, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 16 липня 2002 року (а.с.6 т.1). У графі свідоцтва «батько» прописано « ОСОБА_6 », у графі «мати» - « ОСОБА_1 ». 

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька ОСОБА_4 записані за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записані за вказівкою матері, тобто позивача (а.с.4 т.2).

На час вчинення актового запису про народження ОСОБА_4 порядок запису батьків, які не перебували у шлюбі між собою, був врегульований нормами ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю України, частина друга якої передбачала, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записується за її вказівкою.

Лікарським свідоцтвом про смерть підтверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8 т.1). Причина смерті – набряк-набухання головного мозку, токсична енцефалопатія. Позивач із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі не перебувала.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Вказане також узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року в справі №6-20цс15, згідно з якою, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, визначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги усі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Статтею 53 КпШС України встановлено, що у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

За таких обставин, при перегляді законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції при встановленні факту батьківства колегія суддів апеляційного суду враховує (але не виключно) обставини спільного проживання і ведення спільного господарства матір`ю дитини і батьком, спільне виховання та утримання ними дитини, а також докази, що з достовірністю підтверджують визнання батьківства.

Підставою для встановлення батьківства є належні і достатні відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Разом із тим, частина третя ст.53 КпШС України та положення ЦПК України не обмежують коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство. Зокрема, це може бути й висновок відповідної експертизи.

Так, за нормами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (зміст частини першої – третьої ст.89 ЦПК України).

На спростування доводів апеляційної скарги допитана в суді апеляційної інстанції під присягою та попереджена про кримінальну відповідальність свідок ОСОБА_4 показала, що ОСОБА_3 називав її «донькою», іноді підвозив до школи на навчання та надавав кишенькові гроші за власним бажання або коли вона його про це просила. Вона його називала «батьком». Скільки себе пам`ятає батьки ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) вели спільне господарство, але у кого які були доходи їй про це невідомо, бо вели господарство батьки.

Суд не приймає як доказ акт від 09 серпня 2018 року (а.с.9 т.1). Особи, підписи яких містяться у акті, не допитані судом як свідки та не попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання. 

У матеріалах справи також розміщені фотокартки, на яких зображені, зокрема, ОСОБА_3 , позивач та ОСОБА_7 , що надані позивачем та прокоментовані учасниками судового засідання (а.с.11-13 т.1). Фотокартки, що надані відповідачем виконані у більш ранній період часу життя ОСОБА_3 , на них він значно молодший. Отже, фотокартки виконані у різні періоди життя ОСОБА_3 , а тому не спростовують тверджень позивача.

Окрім того, у матеріалах справи відсутні медичні документи про те, що ОСОБА_3 була перенесена інфекційна хвороба, що могла вплинути на його репродуктивну функцію.

Натомість за висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 08 серпня 2019 року №19/10/1-275/СЕ/19, яка проведена судовим експертом сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень лабораторії біологічних досліджень та обліку ДНДЕКЦ МВС Петричук С.В., яка має вищу медичну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення судової біологічної експертизи за експертними спеціальностями: 9.3 «Імунологічні дослідження», 9.4 «Цитологічні дослідження» (свідоцтва про присвоєння №5617, видані ЕКК МВС 28 травня 2002 року, підтвердженні рішенням ЕКК МВС від 21 вересня 2018 року №1828), 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження» (свідоцтво про присвоєння №8968, видане ЕКК МВС 03 листопада 2008 року, підтверджене рішенням ЕКК МВС від 21 вересня 2018 року №1828), стаж експертної роботи з 1998 року та яка попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України про завідомо неправдивий висновок експерта та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків, - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , може бути біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якої є ОСОБА_1 . Ймовірність даної події складає 99,99% (а.с.103-115 т.1).
На експертизу надано: зразки букального епітелію ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , біологічний матеріал від трупа ОСОБА_3 у вигляді 12 парафінових блоків. При проведенні експертизи використовувалася Методика проведення молекулярно-генетичних досліджень ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) – К.: ДНДЕКЦ МВС України.

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 суд першої інстанції призначав також судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу на предмет визначення кровного споріднення між ОСОБА_2 (відповідач та мати ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 (дитиною) методом ДНК-аналізу, проведення якої було доручено експертам Медико-генетичного центру «Мама Папа». На вирішення експертизи виносилося, зокрема, наступне питання: Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є матір`ю ОСОБА_3 .? 
За висновком генотипоскопічного дослідження від 20 березня 2020 року №25923 аналізування результату від лабораторії та формування висновку проведено ОСОБА_11 , яка має вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та кваліфікаційну категорію зі спеціальності «Генетика медична», має диплом кандидата наук НОМЕР_2 від 22 грудня 2011 року, доцент, автор більше ніж 80 наукових робіт і 4 патентів, - біологічне батьківство сина донора зразка передбачувана бабуся « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 » по відношенню донора зразка дитина « ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 » не виключається. Імовірність того, отриманий результат не є слідством випадкового збігу індивідуалізуючих ознак неродинних осіб, складає 99,9744% (а.с.168-182 т.1).
На експертизу було надано: зразки букального епітелію передбачуваної бабусі ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_4 . Ґрунтуючись на результатах, отриманих при аналізі індивідуалізуючих маркерів ОСОБА_12 , біологічне батьківство сина донора зразка передбачувана бабуся « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 » по відношенню до донора зразка дитина « ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 » не може бути виключене, оскільки у них виявлене співпадіння алелій по всіх 12 досліджених Х-STR-локусах. Величина комбінованого індексу родинства складає 3 909 і свідчить про те, що отримані генетичні дані в 3 909 разів більш імовірні, якщо донор зразка передбачувана бабуся « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 » є біологічною бабусею з боку батька донору зразка дитина « ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 », а не випадково взята жінка. Вважаючи апріорну імовірність 50%, імовірність родинства в даному випадку складає 99,9744%.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 доведено висновками експертиз із ймовірністю не менше ніж на 99,97%. Окрім того, фотокартки із сімейного архіву ілюструють наявність сімейних стосунків між зображеними на них особами, які разом відпочивають, відвідують родичів та спільно святкують певні події в різні періоди часу. Фотокартки, які надані відповідачем, у часовому просторі виконані набагато раніше, оскільки син відповідача перебуває у значно молодшому віці, що не спростовує існування відносин покійного із іншою жінкою до зустрічі із позивачем. Сторони визнали ту обставину, що позивач разом із донькою на час смерті ОСОБА_3 та після його смерті продовжує проживати у квартирі, що зареєстрована за ОСОБА_3 . Не надано доказів й того, що за життя останній порушував би питання про виселення позивача із донькою із належної йому на праві власності квартири, що від зворотного доводить те, що ОСОБА_3 вважав позивача та ОСОБА_4 членами своєї сім`ї.

Із огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції додержався положень норми ст.53 КпШС України, оцінив кожний наданий сторонами доказ окремо, при цьому не надаючи перевагу жодному, та правильно надав оцінку доказам у їх сукупності. Позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 за життя визнавалося батьківство по відношенню до ОСОБА_4 , він спільно із позивачем виховував та утримував ОСОБА_4 , мало місце спільне проживання позивача та дитини із ОСОБА_3 . Доводи апеляційної скарги цих обставин не спростовують. Окрім того, за висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 08 серпня 2019 року №19/10/1-275/СЕ/19 біологічне батьківство ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_4 складає величину не менше ніж 99,99% і практично доведено. Доведено кровне споріднення з ймовірність на 99,97% також між відповідачем ОСОБА_2 , яка визнає своє материнство відносно ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 . Практично доведено й кровне споріднення між матір`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

За таких обставин, висновки суду першої інстанції грунтуються на відомостях, які зібрані відповідно до вимог процесуального закону, що достовірно засвідчують походження ОСОБА_4 від конкретної особи, а саме – ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, оскільки за своєю суттю зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував, а тому не нівелюють висновків суду першої інстанції про те, що позивач та ОСОБА_3 вели спільне господарство після народження доньки, ОСОБА_3 утримував дитину по день своєї смерті та визнавав за життя своє батьківство щодо ОСОБА_4 , позивач та ОСОБА_3 спільно виховували та утримували дитину. Міра участі у вихованні для кожного є індивідуальною. Для одних це є гіперопіка, а для інших достатня сама їх присутність та власний приклад.

Майнові питання не можуть бути перешкодою у задоволенні позову.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що за приписами ст.375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 травня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 24 грудня 2020 року.