УХВАЛА

24 листопада 2020 року 
м. Київ
Справа №  908/3001/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пількова К. М., суддів: Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

учасники справи:
позивач - не зявився;
відповідач - Амельченко М. Д., адвокат.

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Курейкіної Іоланти Миколаївни (далі - ФОП Курейкіна)
на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Колодій Н. А.) від  18.02.2020 
та постанову Центрального апеляційного господарського суду (головуючий - Кощеєв І. М., судді: Кузнецова І. Л., Чус О. В.) від 11.08.2020 у справі 
за позовом Бердянської міської ради (далі - Рада)
до ФОП Курейкіної 
про звільнення та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:
1.          25.10.2019 Рада звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом до ФОП Курейкіної про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0009 га, кадастровий номер 2310400000:069:004:0252, розташовану за адресою: Запорізька область, м.  Бердянськ, вул. Свободи (в районі центрального ринку) (далі - Земельна ділянка), шляхом знесення за власний рахунок споруди (торговий кіоск), зблокованої з автобусною зупинкою з правого боку (далі - Споруда), та повернути Земельну ділянку у придатному для використання стані.
2.          Позовна заява мотивована тим, що після припинення дії укладеного між сторонами у справі договору оренди земельної ділянки для розміщення та обслуговування автобусної зупинки з вбудованими ларьками від 04.03.2008 (далі - Договір) Рада неодноразово зверталась до ФОП Курейкіної з вимогами звільнити та повернути Земельну ділянку, однак ці вимоги залишені без задоволення.
3.          Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.02.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.08.2020, позов задоволено; зобов`язано ФОП Курейкіну звільнити самовільно зайняту Земельну ділянку шляхом знесення Споруди та повернути цю ділянку Раді у придатному для використання стані.
4.          Рішення судів мотивовані тим, що ФОП Курейкіна в порядку частин першої-п`ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі" (далі - Закону) скористалась своїм переважним правом на укладання Договору на новий строк (поновлення), однак рішенням Ради № 26 від 30.08.2018 їй відмовлено у поновлені Договору; звернення ФОП Курейкіної в межах строку дії Договору свідчить про те, що вона ініціювала процедуру поновлення договору оренди в порядку, передбаченому частиною п`ятої статті 33 Закону, що виключає можливість застосування у спірних правовідносинах частини шостої цієї статті; поновлення Договору за статтею 33 Закону відбувається шляхом укладання додаткової угоди, однак станом на час прийняття рішення Договір в добровільному або судовому порядку не поновлено; Договір припинив свою дію, оскільки закінчився строк, на який його було укладено; ФОП Курейкіна займає Земельну ділянку самовільно; твердження ФОП Курейкіної, що на Земельній ділянці розташовано об`єкт нерухомого майна, який їй належить (Споруда), відхиляються, оскільки за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.09.2019 № 17959541 на Земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна; у ФОП  Курейкіної відсутнє право на отримання Земельної ділянки у власність чи в користування за статтею 377  Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтями 120, 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), оскільки на цій ділянці відсутнє нерухоме майно.
5.          08.09.2020 ФОП Курейкіна звернулась з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 18.02.2020 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.08.2020 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
6.          Дослідивши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі з огляду на таке.
7.          Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
8.          ФОП Курейкіна мотивувала подану скаргу тим, що суди неправильно застосували положення статті 41 Конституції України, статті 377 ЦК України, статей 120, 212 ЗК України, оскільки не врахували, що ФОП Курейкіна у встановленому порядку право власності на нерухомість (Споруду), розташовану на Земельній ділянці, а закінчення строку дії Договору не може бути підставою для обмеження її права власності. При цьому суди не врахували висновків Верховного Суду про застосування наведених норм в подібних правовідносинах, викладених у постанові від 14.02.2018 у справі №  725/1664/16-ц, щодо загального принципу цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. 
9.          Також, на думку Скаржника, суди неправильно застосували положення статті 33  Закону без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від  11.04.2019 у справі № 903/847/17, оскільки залишили поза увагою, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку, а жодного повідомлення після закінчення строку дії Договору ФОП Курейкіна не отримувала, у зв`язку з чим Договір є поновлений на той же самий строк. При цьому спірні правовідносини виникли не з підстав самовільного зайняття землі, а з підстав закінчення строку дії Договору, що вимагає правильного оформлення позову та вимог до нього, у зв`язку з чим вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки не може бути задоволена.
10.          Суд дослідив зазначені доводи Скаржника і вважає за необхідне звернути увагу на таке.
11.          У постанові від 14.02.2018 в цивільній справі № 725/1664/16-ц за позовом ОСОБИ_3 до ОСОБИ_4, ОСОБИ_8, ОСОБИ_6 про визнання права власності на спадкове майно (земельну ділянку) Верховний Суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у позові, виходив з того, що за вимогами частини четвертої статті 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди та вказав, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Виходячи з цього, Верховний суд підтримав висновок суду апеляційної інстанції, що належними відповідачами у цій справі мають бути співвласники житлового будинку АДРЕСА_5, в тому числі і ОСОБА_12, до якої право власності на земельну ділянку, як вона зазначає, перейшло на підставі статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України.
12.          У постанові від 11.04.2019 у справі № 903/847/17 за позовом ФГ "Юрась" до ГУ  Держгеокадастру у Волинській області про визнання поновленим договору оренди землі Верховний Суд залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не дотримався процедури поновлення договору оренди, зокрема, не надав до позовної заяви редакції проєкту додаткової угоди про продовження договору оренди, яка за частиною дев`ятою статті 238 ГПК України та частиною восьмою статті 33  Закону має бути викладена у резолютивній частині судового рішення на підтвердження умов укладення відповідної угоди.
13.          У справі, що розглядається, суди встановили, зокрема, що 04.03.2008 Рада (орендодавець) та ФОП Курейкіна (орендар) уклали Договір, за умовами якого з урахуванням додаткових угод Позивачу в оренду передана вільна від забудови Земельна ділянка для розміщення та обслуговування автобусної зупинки з вбудованими ларьками; згідно з пунктом 8 Договору він укладений строком до 01.11.2012, а після закінчення строку дії орендар має переважне право поновлення його на новий строк; дія Договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено (пункт 37); відповідно до пункту 21 Договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві Земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому він одержав її в оренду; 04.06.2008 Договір зареєстровано, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №  040826500260; сторони укладали декілька додаткових угод про поновлення дії Договору; 02.07.2018 ФОП Курейкіна зверталась до Ради із заявою про поновлення Договору на 5 років, однак 30.08.2018 Рада своїм рішенням № 26 відмовила їй у поновленні Договору; 27.09.2018 Рада надіслала ФОП Курейкіній вимогу про звільнення та повернення Земельної ділянки, однак ця вимога залишена без відповіді та задоволення; Договір в добровільному або судовому порядку не поновлено; за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від  03.09.2019 № 17959541 на Земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна.
14.          Таким чином, суди у цій справі та справах, на які посилається Скаржник у касаційній скарзі, виходили з фактичних обставин, встановлених у кожній справі окремо на підставі доказів, наданих учасниками справ на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка за вимогами процесуального закону, тобто судами досліджувалися конкретні обставини справ, які розглядались з різними предметами та правовими підставами позовів.
15.          Водночас, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. 
16.          Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №  696/1693/15-ц.
17.          Проте встановлені судами фактичні обставини у цій справі, зокрема, що Договір в добровільному або судовому порядку не поновлено та відсутність на Земельній ділянці нерухомого майна, суттєво відрізняються від обставин, встановлених судами у справі № 725/1664/16-ц, в якій вирішуючи спір про визнання права власності на спадкове майно (земельну ділянку), суди виходили з того, що належними відповідачами мають бути співвласники житлового будинку, а також обставин, встановлених судами у справі № 903/847/17 про визнання поновленим договору оренди де суди встановили, що позивач не дотримався процедури поновлення договору оренди, зокрема, не надав до позовної заяви редакції проєкту відповідної додаткової угоди. У всіх наведених справах також суттєво відрізняються предмет і підстави позову.
18.          У контексті наведеного відсутні підстави для висновку про те, що правовідносини у справі, що розглядається, та справах, на які посилається Скаржник на обґрунтування підстав касаційного оскарження прийнятих у справі судових рішень, є подібними.
19.          Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанцій закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними. 
20.          З огляду на викладене Суд доходить висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Курейкіної на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.02.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.08.2020 у цій справі.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Суд 

УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Курейкіної Іоланти Миколаївни на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.02.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від  11.08.2020 у справі № 908/3001/19 закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                                К. М. Пільков
Судді                                                                                                    Т. Б. Дроботова
                                                                                                    Ю. Я. Чумак