ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18282/19                                        Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                 Клочкова Н.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від    16 липня 2019 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 27 липня 2020 року) у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року, Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Офісу великих платників податків ДПС (далі - відповідач), в якій позивач просить суд 
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25 січня 2018 року № 0000314613 та № 0000304613, винесені Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.
Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що погашення заборгованості позивача по податку на прибуток відбулося за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості за спірний період в тарифах, як було передбачено чинним законодавством України. З огляду на те, що розрахунок позивача з бюджетом здійснювався на підставі договорів про проведення взаєморозрахунків відповідно до механізму погашення податкової заборгованості за рахунок субвенції з бюджету, обставини щодо вини позивача, на його думку, не підтверджуються, а тому відсутні підстави для застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з ПДВ.
Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від    16 липня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 25 січня 2018 року № 0000314613 та № 0000304613, винесені Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.
Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем у справі подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову в повному обсязі, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що 27 грудня 2017 року, відповідно до статті 36 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» , Порядку та умов надання у 2017 році субвенції з державного бюджету обласному бюджету Донецької області на погашення заборгованості за електричну енергію підприємств водопостачання, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 06 грудня 2017 № 971, укладено договір № 971/1 про організацію взаєморозрахунків між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Донецькій області, Департаментом фінансів Донецької облдержадміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства Донецької облдержадміністрації, комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» , приватним акціонерним товариством «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» , державним підприємством «Енергоринок» .
Предметом зазначеного договору - є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевому бюджету, передбаченого статтею 36 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» , відповідно до порядку та умов надання у 2017 році субвенцій з державного бюджету обласному бюджету Донецької області на погашення заборгованості за електричну енергію підприємств водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2017 року № 971.
Згідно з пункту 10 Договору № 971/1 сторона остання - АТ «ДТЕК Дніпроенерго» зобов`язана перерахувати кошти до спеціального фонду державного бюджету кошти в сумі 26 951 225,57 грн. для сплати погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на прибуток підприємств (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму такого боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) боргу. (т. 1 а.с. 31 зворот).
На виконання Договору № 917/1 АТ «ДТЕК Дніпроенерго» платіжним дорученням № 38 від грудня 2017 року перерахувало кошти в сумі 26 951 225,57 грн. з казначейського рахунку на свій рахунок, відкритий в системі електронного адміністрування податку на прибуток (т.1 а.с. 34).
10 січня 2018 року Офісом великих платників Державної фіскальної служби було проведено камеральну перевірку ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» з питання своєчасності сплати до бюджету узгоджених сум податкових зобов`язань за 3 квартал 2017 року, визначних в декларації за 3 квартали 2017 року.
За результатами перевірки податковим органом складено Акт від 10 січня 2018 року № 2/28-10-46- 13/00130872.
У висновку акту перевірки податковий орган зазначає про порушення платником податків пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, відповідно до якого встановлено факт несвоєчасної сплати до бюджету суми узгодженого грошового зобов`язання з податку на прибуток за 3-ій квартал 2017 року, визначених в податковій декларації з податку на прибуток за три квартали 2017 року у розмірі: 11 600,00 грн із затримкою на 9 календарних днів; 26 951 225,57 грн. із затримкою на 38 календарних днів.
25 січня 2018 року податковим органом було винесено податкові повідомлення-рішення, а саме:
- № 0000314613, яким зобов`язано платника податків сплатити штраф у розмірі 5 390 245,11 грн;
- № 0000304613, яким зобов`язано платника податків сплатити штраф у розмірі 1 160,00 грн.
АТ «ДТЕК Дніпроенерго» не погоджуючись з законністю та обґрунтованістю вищезазначених податкових повідомлень-рішень звернулось до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України; Кодексу адміністративного судочинства України; Податкового кодексу України, у відповідних редакціях, що діяли на момент спірних правовідносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Статтею 36 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що перерахування субвенції з державного бюджету обласному бюджету Донецької області на погашення заборгованості за електричну енергію підприємств водопостачання здійснюється за рахунок надходжень до загального фонду державного бюджету податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму цього розстроченого (відстроченого) боргу), реструктуризованих або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань з податку на додану вартість та процентів, нарахованих на суму цих розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань, та спеціального фонду державного бюджету за рахунок джерел, визначених пунктом 13 статті 11 цього Закону, що сплачуються підприємствами електроенергетичної, нафтогазової та вугільної галузей, за механізмом та у порядку, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок погашення заборгованості перед бюджетом для підприємств, до яких належить, зокрема, позивач, здійснюється з урахуванням положень «Порядку та умов надання у 2017 році субвенції з державного бюджету обласному бюджету Донецької області на погашення заборгованості за електричну енергію підприємств водопостачання» , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2017 року № 971.
Вищевказаний Порядок визначає механізм надання у 2017 році субвенції з державного бюджету обласному бюджету Донецької області на погашення заборгованості за електричну енергію підприємств водопостачання.
З наведеного випливає, чинним законодавством України передбачено умови і порядок погашення податкового боргу з податків надавача послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за рахунок субвенцій з державного бюджету.
З приписів даного Порядку вбачається, що субвенція надається з державного бюджету обласному бюджету Донецької області на погашення заборгованості за електричну енергію підприємств водопостачання за рахунок джерел, визначених у пункті 13 статті 11 та статті 36 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» .
Згідно пункту 2 Порядку визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2017 року № 971 перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості підприємств водопостачання Донецької області за електричну енергію перед підприємствами електроенергетичної галузі, що не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків.
Відповідно до пункту 3 вказаного вище порядку підставою для проведення розрахунків є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами водопостачання (далі - надавачі послуг) та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості (без урахування пені, штрафних і фінансових санкцій) на дату укладення такого договору. Примірний договір про організацію взаєморозрахунків наведений у додатку.
Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що проведення взаєморозрахунків з погашення заборгованості можливо лише на підставі договору та шляхом послідовного виконання зобов`язань учасниками розрахунків.
З матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2017 року позивачем із ГУ Державної казначейської служби України у Донецькій області, Департаментом фінансів Донецької облдержадміністрації, департаментом житлово-комунального господарства Донецької облдержадміністрації, Комунальним підприємством «Вода Донбасу» , Державним підприємством «Енергоринок» та ПАТ «ДТЕК ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» , укладено договори № 971/1 про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 06 грудня 2017 року № 971.
Предметом зазначеного договору - є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевому бюджету, передбаченого статтею 36 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» , відповідно до порядку та умов надання у 2017 році субвенцій з державного бюджету обласному бюджету Донецької області на погашення заборгованості за електричну енергію підприємств водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2017 року № 971.
Згідно підпункту 2 пункту 12 зазначеного договору сторони зобов`язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.
Позивачем на виконання договору № 971/1 від 27 грудня 2017 року з метою погашення податкової заборгованості позивачем до ГУ ДКС України у Дніпровській області надано платіжне доручення від 27 грудня 2017 року про перерахування до бюджету 26 951 225, 57 грн в рахунок погашення податкового боргу.
З аналізу викладеного вище випливає, що погашення податкового боргу позивача відбулося на підставі договорів про проведення взаєморозрахунків відповідно до механізму погашення податкової заборгованості за рахунок субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах, як передбачено Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 971, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про відсутність підстав у податкового органу для застосування до позивача вимог пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України та ст. 126 Податкового кодексу України. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 31 травня 2019 року у справі № 820/4728/17.
Таким чином, враховуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів приходит до висновку, що Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення від 25 січня 2018 року № 0000314613 та № 0000304613, яким зобов`язано позивача сплатити штраф у розмірі 20 % на суму 5 390 245,11 грн та у розмірі 10 % на суму 1 160,00 за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток, порушив права акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» як платника податків.
Беручи до уваги встановлені обставини справи, досліджені судом докази та нормативно-правове обґрунтування спірних правовідносин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності вини позивача в порушенні граничного строку сплати до бюджету суми самостійно визначеного податкового зобов`язання з податку на прибуток, а тому не вбачає підстав для застосування контролюючим органом штрафних санкцій, визначених у податкових повідомлень-рішень від 25 січня 2018 року № 0000314613 та № 0000304613.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 21 березня 2018 року № 813/919/13-а, від 23 жовтня 2018 року у справі № 817/694/16, від 31 травня 2019 року у справі № 820/4728/17.
Відповідно до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України встановлена презумпція правомірності рішень платника податку у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, внаслідок чого рішення приймається на користь платника податків.
Таким чинним податковий орган, за результатами проведеної перевірки платника податків, обрав для Платника податків найбільш несприятливий підхід, який полягає у необґрунтованому, не підтвердженому жодними доказами, покладанні на нього додаткового фінансового навантаження. Це полягає у тому, що стверджуючі про несвоєчасну сплату зобов`язань, Податковий орган не дослідив та не врахував умови сплати такого зобов`язання, що спричинило негативні наслідки для платника податків (нарахування грошових зобов`язань, ставлення під сумнів податкової репутації, часові, матеріальні витрати).
На необхідності дотримання судами правила вирішення колізій у податковому законодавстві на користь платника податків наголошено також в остаточному рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема, у зв`язку з тим, що національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.
Водночас, судова практика вирішення податкових спорів безумовно виходить з презумпції добросовісності платників податків та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим презюмується, що дії платника податків, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника податків-достовірними.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного адміністративного суду України від 12 серпня 2015 року у справі № К/800/19963/14.
Презумпція добросовісності платника, яка, з одного боку, передбачає надання правового захисту платникам, які у повному обсязі виконують свої обов`язки з правильного нарахування, утримання та перерахування до бюджету законно встановлених податків, а також з дотримання необхідних умов для використання права на податкову вигоду; з іншого ж боку, розглядувана презумпція передбачає покладення на контролюючий орган тягаря доказування наявності складу податкового правопорушення у діях (бездіяльності) платника, який у протилежному випадку вважається добросовісним.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного адміністративного суду України від 15 вересня 2015 року у справі № К/800/17974/14.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень    та    у спосіб, що визначені    Конституцією    та    законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод    та    інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11,  241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від    16 липня 2019 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.
(Повний текст виготовлено - 06 жовтня 2020 року).

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,

                                                                                          М.І. Кобаль