П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
20 жовтня 2020 року                                                                                   м. Київ
 
Справа № 22-11618                                            Головуючий у 1-й інстанції: Агафонов С. А. 
Унікальний № 2о-293/2010                                                               Доповідач- Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
за участю секретаря                           Осінчук Н. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Смик Дарини Павлівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2010 року у справі за заявою Узинської міської ради, заінтересована особа: Узинська державна нотаріальна контора про визнання спадщини відумерлою,- 
 
у с т а н о в и л а:
 
У вересні 2010 року Узинська міська рада пред`явила в суд заяву про визнання спадщини відумерлою, в якій просила визнати відумерлою спадщину, а саме житлову квартиру АДРЕСА_1 та інше майно, що належало спадкодавцям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, передати у власність територіальної громади м. Узин відумерлу спадщину (майно), що належало спадкодавцю на час відкриття спадщини (а.с.4).
Заява була обґрунтована тим, що на території Узинської міської ради розташований п`ятиповерховий житловий будинок, за адресою АДРЕСА_2 . У цьому будинку знаходиться трьохкімнатна квартира під № 32 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Узинською державною нотаріальною конторою від 16 січня 2003 року, що підтверджується листом Білоцерківського МБТІ. Власники зазначеної квартири померли. ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану виконкому Узинської міської ради. 
До дня смерті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (спадкодавці) постійно проживали в своїй квартирі АДРЕСА_1 . 
Від дня смерті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до теперішнього часу в квартирі АДРЕСА_1 ніхто не проживає, вхідні двері до квартири знаходяться в відчиненому стані, час від часу до квартири потрапляють безпритульні громадяни, борги по сплаті за комунальні послуги зростають. 
Від часу відкриття спадщини, а саме = від 19 листопада 2003 року та від 27 травня 2005 року минуло більше одного року.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2010 року заяву задоволено. Суд визнав спадщину після смерті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що померли ІНФОРМАЦІЯ_1 та 27 травня 2005 року відповідно, у вигляді квартири АДРЕСА_1 відумерлою. Рішенням суду передано у власність територіальній громаді м. Узин Білоцерківського району Київської області відумерлу спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Встановлено, що померлі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають зняттю з реєстрації за адресою: кв. АДРЕСА_1 . Судові витрати віднесено за рахунок держави.
 
Не погодившись з рішенням суду, адвокат Смик Д. П. в інтересах ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи,  порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні заяви відмовити (а.с.28-29).
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
 
В суд апеляційної інстанції представники Узинської міської ради та Узинської державної нотаріальної контори не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення судових повісток уповноваженим особам (77-78).
Суд ухвалив розглядати справу у відсутність указаних осіб, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення адвоката Смик Д. П., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню  з таких підстав.
При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.
Після смерті ОСОБА_1 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_2 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала їм на праві власності, що посвідчується довідкою з КП КОР «Білоцерківське МБТІ» № 3207 від 26 липня 2010 року.
Спадкоємці за законом та заповітом після померлої відсутні, спадкова справа не заведена, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. 
Дані обставини підтверджуються показаннями представника заявника, довідкою з Узинської міської державної нотаріальної контори від 27 жовтня 2010 року № 510/02-14, витягом зі Спадкового реєстру.
На момент смерті ОСОБА_2 за даною адресою, крім неї, була зареєстрована тільки її померла донька - ОСОБА_1 .
Факт смерті власників квартири підтверджується довідками Узинської міської ради Білоцерківського району.
Відповідно до довідки № 401 від 10 липня 2010 року ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 273.
Відповідно до довідки № 402 від 10 липня 2010 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 387.
Спадщина зберігалась понад один рік, з моменту відкриття спадщини ніхто до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, що підтверджено довідкою з Узинської міської державної нотаріальної контори від 27 жовтня 2010 року № 510/02-14.
          Задовольняючи заяву Узинської міської ради районний суд виходив з того, що відповідно до довідки виконавчого комітету Узинської міської ради від 28 жовтня 2010 року № 02-13-549 свідоцтва про смерть громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були видані на руки громадянам, котрі займалися похованням, а в архіві дублікати свідоцтв не зберігаються.  Виходячи із змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» факт смерті особи є підставою для зняття особи з реєстрації, що є цілком логічним. Отже районний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зняття померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з реєстрації.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що висновки районного суду про наявність підстав для визнання спадщини відумерлою не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Судом порушені встановлені ЦПК України правила оцінки доказів та невірно застосовано до спірних правовідносин положення ЦК України.
Згідно ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
За правилами цивільного процесуального законодавства України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до ст. 278 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) суд встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.
Відумерла спадщина в цивільному праві це майно померлого, яке не переходить до його спадкоємців.
Відумерлою спадщина визнається на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів, зокрема, факту смерті спадкодавця, відсутності спадкоємців за заповітом та законом, усунення спадкоємців від спадщини тощо та виконання відповідним органом місцевого самоврядування необхідних процедурних (процесуальних) дій, спрямованих на набуття територіальною громадою прав та обов`язків померлої особи.
Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 
За правилом частини четвертої цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 59 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
 
У даному випадку матеріали справи свідчать, що звертаючись до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою Узинська міська рада долучила до заяви, крім іншого, довідки, видані Узинською міською радою за підписом  міського голови  О. Г. Охріменка про смерть ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із зазначенням номерів актових записів (а.с.5-6).
Відповідно до положень ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.
Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.
Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.
Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.
Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
 
З наданої заявником довідки, виданої Узинською міською радою за підписом  міського голови  О. Г. Охріменка убачається, що відділом реєстрації актів цивільного стану при Узинському міськвиконкомі було виписано та видано свідоцтва про смерть на громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , вказані акти цивільного стану були видані на руки громадянам, котрі займались похованням, в архіві дублікати свідоцтв не зберігаються (а.с.18).
 
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України від 01 липня 2010 року, № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи  державної  реєстрації  актів   цивільного   стану проводять  державну  реєстрацію  народження  фізичної  особи та її походження,  шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану,  поновлюють та анулюють їх;  формують Державний реєстр актів  цивільного  стану  громадян, ведуть  його,  зберігають архівний фонд;  здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.
Відповідно до статті 17 Закону України від 01 липня 2010 року, № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
 
В процесі розгляду справ про визнання спадщини відумерлою суд зобов`язаний встановити такі обставини: час та місце відкриття спадщини, відсутність спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, відсутність договору довічного утримання і спадкового договору, належність спадкодавцю конкретного спадкового майна та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно п. 8 ч. 2 ст. 234 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.
Згідно з ч. 2 ст. 235 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.
У даному випадку районний суд обмежився наданими заявником довідками від 10 липня 2010 року щодо повідомлення про смерть ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 .
Водночас, як вже зазначено вище,  смерть фізичної особи підлягає обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже подія відкриття спадщини, яка відповідно до положень ст. 1220 ЦК України збігається з днем смерті особи або днем, з якого вона оголошується померлою, повинна бути підтверджена актовим записом про смерть, вчиненим на підставі 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
 При вирішенні справи районний суд не врахував указаних положень чинного законодавства та поклав у основу свого рішення недопустимі докази, які виявилися також недостовірними, оскільки у даній справі апеляційна скарга через адвоката Смик Д. П. подана ОСОБА_1 , котру суд при вирішенні справи вважав померлою на підставі недопустимого доказу.
 
За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви Узинської міської ради про визнання спадщини відумерлою.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу адвоката Смик Дарини Павлівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви Узинської міської ради про визнання спадщини відумерлою.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України та/або у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складений 22 жовтня 2020 року.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                  Д. Р. Гаращенко
 
Т. О. Невідома