ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2020 р. 	                                                Справа № 480/1550/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, повний текст складено 04.06.20 року по справі №480/1550/20
          за позовом       ОСОБА_1  
          до     Будильської  сільської  ради                        
          про визнання рішення протиправним та відмови незаконною,зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
10.03.2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Будильської сільської ради, в якій просив суд першої інстанції: визнати протиправним рішення Будильської сільської ради та незаконною відмову в наданні інформації на питання 1,2,3 заяви №596 від 20.08.2019 р.; зобов`язати відповідача надати йому інформацію на питання 1,2,3 заяви №596 від 20.08.2019 р.; стягнути з Будильської сільської ради 2500 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди. 
В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він звернувся до відповідача із заявою від 20.08.2019 № 596 про надання інформації. У відповідь  Будильською сільською радою надано лист від 03.09.2019 № 02-20/972, однак, як на думку позивача,  вичерпної відповіді на поставленні у заяві від 20.08.2019 питання 1, 2, 3 надано не було. При цьому, позивач зазначив, що обмеження права  на отримання інформації спричинило йому моральну шкоду, яку він просить відшкодувати у сумі 2500 грн. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Будильської сільської ради про визнання рішення протиправним та відмови незаконною, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди відмовлено. 
          Позивач, ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року та постановити нове рішення, яким задовольнити його позов: визнати протиправним рішення Будильської сільської ради та незаконною відмову в наданні інформації на питання 1,2,3 заяви №596 від 20.08.2019 р.; зобов`язати відповідача надати йому інформацію на питання 1,2,3 заяви №596 від 20.08.2019 р.; стягнути з Будильської сільської ради 2500 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди.  Просив розглянути справу за його відсутності. 
          В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що не згоден з рішенням суду першої інстанції, бо ухвалюючи рішення суд не повністю з`ясував та не довів обставин, що мають значення для справи і які суд визнав встановленими, а тому висновки суду не відповідають дійсності. Вважає, що при цьому, суд порушив норми процесуального і матеріального права, що є підставами для скасування даного рішення. Зазначає, що відповідач не виконав  його законних вимог питання 1 заяви -  не поставив  навпроти кожної судової справи прізвище посадової особи Будильської еільеької ради, з вини якої було вчинено порушення закону та його прав - і відповідно з вини якої він подав позов, тобто прізвище правопорушника, та не замінив прізвище, якщо воно невірно поставлено ним навпроти якоїсь справи, та не замінив визнані судом протиправними дії Будильської сільської ради на прізвища конкретних правопорушників, тобто замість БСР не поставив прізвище правопорушника - посадової особи сільради. Вказує, що  суд не побачив очевидного і невідпорного факту - що відповідач не надав йому запитуваної інформації, хоча й надав відповідь не по суті питання 1 заяви № 596, що неможливо вважати відповіддю на дане питання. Вважає, що відповідач проігнорував вимоги питання 2 заяви № 596 та необґрунтовано відмовив надати йому  інформацію у потрібному йому вигляді, бо не провів аналізу і в останній колонці наданої ним  таблиці, навпроти кожної справи не назвав і не повідомив причин вчинення правопорушення посадовцями БСР, не назвав причин за яких БСР відмовляється з`ясувати і повідомити причини, що породжують правопорушення, що вчиняють посадовці сільради скарги, що відповідно спричиняють його  відповідну реакцію у вигляді скарг та позовів, не з`ясував і не пояснив причин за яких сільрадівські посадовці впродовж 2015-2019 років порушують закони і  його  права. Зазначає, що відповідач неправдиво стверджує про те, що відповідь на питання 2 заяви № 596, нібито містила його заява № 256 від 0.05.2018 р. і нібито відповідач надав на це питання відповідь листом  №02/20-654 від 05.06.2018 р., проте не надав суду названих доказів. Вказує, що за таких обставин суд визнав факт того, що сільрада не надала відповідь та інформацію на питання 2 заяви № 596, але всупереч здоровому глузду і завданню судочинства, правопорушення залишилось безкарним, а його права не відновленими. Вважає, що відповідач проігнорував вимоги питання 3 заяви № 596, бо не назвав та не перерахував всі вжиті Будильською сільською радою, в 2015, 2016, 2017,2019 роках заходи, спрямовані на усунення причин, що породжують чисельні його скарги і позови, не повідомив результати цих заходів - збільшилась чи зменшилась кількість його звернень і позовів, а в разі їх збільшення не повідомлено причини неефективності вжитих сільською радою заходів. Вказує, що замість надання запитуваної інформації на питання 3 заяви            № 596 відповідач написав відверту брехню про те, що протягом 2015-2019 років сільрада повно і всебічно розглянула  його звернення та надає на них відповіді відповідно до закону, при цьому не повідомляє звідки ж взялися 22 судові рішення, які спростовують неправду написану сільрадою, адже суди 22 рази визнали, що сільрада впродовж 2015 - 2019 років вчинила до 30 порушень його права на інформацію і відповідно сільрадівські працівники близько 30 разів порушили Конституцію та закони України. Зазначає, що відповідач не повідомив, а суд не підтвердив доказами того, що вимоги питань 1,2,3 його заяви №596 виконати неможливо, не назвав причин, що унеможливлюють виконання сільрадою його законних вимог та надання йому запитуваної інформації у потрібному йому вигляді. Вважає, що відповідач незаконно відмовився виконати його законні вимоги та створити і надати запитувану в пунктах 1,2,3 заяви №596 інформацію, чим порушив його право на інформацію, гарантоване  ст. 34, 40 Конституції України. Посилається в обґрунтування вимог скарги, зокрема  на приписи ст.34, 40 Конституції України,                       ст.ст.5,7 Закону України "Про інформацію", ст.ст. 15, 19 Закону України "Про звернення громадян". 
           12.10.2020 року Будильська сільська  рада подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року по справі №480/1550/20, в якому посилаючись на законність рішення суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити та залишити рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року по справі №480/1550/20 без змін. 
          Учасники справи про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалами справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ч.4 ст.229 КАС України.
          Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 20.08.2019 позивач звернувся до Будильської сільської ради із заявою № 596, в якій зазначив, що в період з 2016 року по 15.05.2018 суди 22 рази задовольнили його позови, в яких визнавали протиправними дії Будильської сільської ради та їх посадових осіб (сільського голови, секретаря і землевпорядника) це справи: №580/1977/15, №580/2414/15, №580/167/16-а, №580/174/16-а, №580/216/16-а, №580/272/16-а, №580/1503/16, №580/1787/16-а, № 580/12/17, №580/52/17, №580/53/17, №580/863/17, №580/864/17, №580/865/17, №580/1388/17, №580/1483/17, №818/1419/18, № 818/1639/18. № 818/1877/18, № 818/1912/18, №818/1956/18, №580/2301/17 та просив: 1. Навпроти кожної справи поставити прізвище посадової особи Будильської сільської ради, з вини якої було вчинено порушення закону та  прав позивача - і відповідно з вини якої позивач подав позов, тобто прізвище правопорушника, або замінити прізвищ, якщо воно невірно поставлено ним навпроти якоїсь справи, та замініть визнані судом протиправними дії Будильської сільської ради на прізвища конкретних правопорушників, тобто замість Будильської сільської ради поставте прізвище правопорушника. 2. В останній колонці таблиці, яка додається, просив проаналізувати, назвати і навпроти кожної справи повідомити причини вчинення правопорушень посадовцями Будильської сільської ради або назвати причини за яких Будильської сільської ради відмовляється з`ясувати і повідомити причини, що породжують правопорушення, скарги та позови, тобто просив з`ясувати і пояснити причини за яких посадовці Будильської сільської ради впродовж 2015-2019 років порушують закони і  права позивача. 3. Після таблиці назвати та перерахувати всі вжиті в 2015, 2016, 2017, 2019 роках Будильської сільської ради заходи для усунення причин, що породжують названі скарги і позови, та повідомте результати цих заходів - наприклад кількість позовів зменшилась, а в разі збільшення кількості позовів повідомте причини неефективності вжитих заходів. 4. Назвати суму понесених Будильською сільською радою по названих справах усіх судових витрат - сплачені суми судового збору та сплачені мені судові витрати, за наслідками розгляду судами вищезазначених адміністративних позовів (а.с. 5).
Листом від 03.09.2019 № 02-20/972 Будильська сільська рада надала відповідь, де зазначила, що по п. 1 жодним судовим рішенням по справах перелічених у заяві позивача, суд не визнав жодного з працівників Будильської сільської ради правопорушником. Стосовно п. 2 відповідач зазначив, що відповідь на це питання була надана у листі № 02-20/654 від 05.06.2018, заява № 256 від 06.05.2018. Щодо п. 3 відповідач надав інформацію, про те, що протягом 2015-2019 років Будильська сільська рада повно і всебічно розглядає та надає відповіді на численні заяви позивача, скарги згідно Конституції України, Законів України "Про звернення громадян", "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації", "Про місцеве самоврядування в Україні". Стосовно п.4 відповідач надав інформацію, що з місцевого бюджету Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області сплачено судових витрат в сумі 8600,56 грн. згідно судових рішень по запитуваних позивачем справах (а.с.6).
Позивач, вважаючи незаконною відмову Будильської сільської  ради у наданні інформації на питання 1,2,3 заяви №596 від 20.08.2019 р., звернувся до суду з позовом. 
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача  була  розглянута відповідачем у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян", відповідь на неї надана у встановленому порядку та у встановлені строки.
          Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
          Згідно ч.2 ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
          Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
          Статтями 5, 7 Закону України "Про інформацію" визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
          Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
          Колегія суддів зауважує, що питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі по тексту - Закон України № 393/96-ВР), який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
          Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 16.05.2019 р. по справі №816/953/16.
         Згідно ч. 1 ст.1 Закону України №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
         За визначеннями, наведеними у статті 3 Закону України №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
          Статтею 5 Закону України №393/96-ВР встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
          Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
          Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
          У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
          Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (частина 1 статті 15 Закону України №393/96-ВР).
         Відповідно до ст. 19 Закону України №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, серед іншого, зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.
          Відповідно до ст. 20 Закону України №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
          Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що орган, до якого направлена заява громадянина, зобов`язаний об`єктивно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви.
          Як вбачається з матеріалів даної справи, 20.08.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Будильської сільської ради з заявою №596 (а.с.5), в якій зазначив: в період з 2016 року по 15.05.2018 р. суди 22 рази задовольнили його позови в яких визнавали протиправними дії Будильської сільської ради та ї посадових осіб (сільського голови, секретаря і землевпорядника) це справи: №580/1977/15, №580/2414/15, №580/167/16-а, №580/174/16-а, №580/216/16-а, №580/272/16-а, №580/1503/16, №580/1787/16-а,                          №580/12/17, №580/52/17, №580/53/17, №580/863/17, №580/864/17, №580/865/17, №580/1388/17, №580/1483/17, №818/1419/18, № 818/1639/18, №818/1877/18, № 818/1912/18, № 818/1956/18, № 580/2301/17 та просив: 
           1. Просив  навпроти кожної справи поставити прізвище посадової особи Будильської сільської ради, з вини якої було вчинено порушення закону та моїх прав - і відповідно з вини якої він подав позов, тобто прізвище правопорушника, або замінити прізвищ, якщо воно невірно поставлено ним  навпроти якоїсь справи, та замініть визнані судом протиправними дії БСР на прізвища конкретних правопорушників, тобто замість БСР поставте прізвище правопорушника.
           2. В останній колонці таблиці просив проаналізувати, назвати і навпроти кожної справи повідомити причини вчинення правопорушень посадовцями БСР. або назвати причини за яких БСР відмовляється з`ясувати і повідомити причини, що породжують правопорушення, скарги та позови, тобто просив з`ясувати і пояснити причини за яких посадовці БСР впродовж 2015-2019 років порушують закони і його права.
           3. Після таблиці просив назвати та перерахувати всі вжиті в 2015, 2016, 2017, 2019 роках БСР заходи для усунення причин, що породжують названі скарги і позови, та повідомити результати цих заходів - наприклад кількість позовів зменшилась, а в разі збільшення кількості позовів повідомити причини неефективності вжитих заходів.
           4. Просив  назвати суму понесених БСР по названих справах усіх судових витрат - сплачені суми судового збору та сплачені йому судові витрати, за наслідками розгляду судами вищезазначених адміністративних позовів».
          Колегія суддів зазначає, що у пункті 2 зазначеної заяви позивача ним було наведено таблицю, відповідно до якої він просив надати інформацію. 
          Заява позивача №596 від 20.08.2020 р. була прийнята та зареєстрована відповідачем, що підтверджується матеріалами справи. 
          Згідно відповіді Будильської сільської ради, яка була оформлена листом від 03 вересня 2019р.            №02-20/972 і  яка була направлена позивачу, що підтверджується журналом вихідної кореспонденції Будильської сільської ради, вбачається, що остання надала на вказане вище звернення позивача наступну інформацію:  П. 1- Жодним судовим рішенням по справах перелічених у заяві позивача не визнав жодного з працівників Будильської сільської ради правопорушником. П.2. - Відповідь надана у листі № 02-20/654 від 05.06.2018, заява № 256 від 06.05.2018 року. П.3 - На протязі 2015-2019 років Будильська сільська рада повно і всебічно розглядає та надає відповіді на його численні заяви, скарги згідно Конституції України, Законів України «Про звернення громадян». «Про інформацію». «Про доступ до публічної інформації». «Про місцеве самоврядування в Україні». П.4 - З Місцевого бюджету Будильскої  сільської ради Лебединського району Сумської області сплачено судових витрат в сумі 8600,56 гривень згідно судових рішень по запитуваних позивачем справах (а.с.6).
          Колегія суддів, дослідивши зміст наведеної вище відповіді Будильської сільської ради зазначає, що відповідачем з дотримання вимог чинного законодавства було надано вичерпну  відповідь позивачу на його питання 1, 2, 3 заяви №596 від 20.08.2019 р., вчасно та по суті поставлених питань, при цьому без порушення або обмеження прав останнього.  
          При цьому, колегія суддів звертає увагу, що за своєю суттю заява позивача №596 від 20.08.2019 є зверненням громадянина в розумінні  Закону України  №393/96-ВР.  
          Строк розгляду і надання  відповіді  на цю  заяву Будильською  сільською  радою, а  також  сам зміст такої відповіді (лист від 03 вересня 2019р. №02-20/972), вказує на те, що вказане звернення позивача було розглянуто відповідачем саме в порядку  Закону України №393/96-ВР. 
          Заперечень щодо процедури розгляду звернення Будильською сільською радою позивач                            не наводить в апеляційній скарзі. 
          Щодо доводів скаржника про те, що  відповідач не виконав  його законних вимог питання 1 заяви -  не поставив  навпроти кожної судової справи прізвище посадової особи Будильської еільеької ради, з вини якої було вчинено порушення закону та його прав - і відповідно з вини якої він  подав позов, тобто прізвище правопорушника, та не замінив прізвище, якщо воно невірно поставлено ним навпроти якоїсь справи, та не замінив визнані судом протиправними дії Будильської сільської ради на прізвища конкретних правопорушників, тобто замість БСР не поставив прізвище правопорушника - посадової особи сільради, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки з відповіді Будильської сільської ради від 03 вересня 2019р. №02-20/972 вбачається, що на 1 питання була надана відповідь, а вже незгода позивача з самою суттю наданої відповіді не спростовує факту її надання відповідачем.
          Стосовно доводів скаржника про те, що відповідач проігнорував вимоги питання 2 заяви № 596 та необґрунтовано відмовив надати йому інформацію у потрібному йому вигляді, бо не провів аналізу і в останній колонці наданої ним таблиці, навпроти кожної справи не назвав і не повідомив причин вчинення правопорушення посадовцями БСР, не назвав причин за яких БСР відмовляється з`ясувати і повідомити причини, що породжують правопорушення, що вчиняють посадовці сільради скарги, що відповідно спричиняють його  відповідну реакцію у вигляді скарг та позовів, не з`ясував і не пояснив причин за яких сільрадівські посадовці впродовж 2015-2019 років порушують закони і  його  права, а також посилання скаржника на те, що  відповідач неправдиво стверджує про те, що відповідь на питання 2 заяви № 596, нібито містила його заява № 256 від 0.05.2018 р. і нібито відповідач надав на це питання відповідь листом №02/20-654 від 05.06.2018 р., проте не надав суду названих доказів, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки як вбачається з відповіді Будильської сільської ради від 03 вересня 2019р. №02-20/972 фактично відповідь на питання 2 позивача була надана відповідачем при наданні відповіді на питання 1, оскільки ці два питання позивача є взаємопов`язаними.  Крім того, відповідач зазначив, що відповідь на питання 2  надана у листі № 02-20/654 від 05.06.2018, заява № 256 від 06.05.2018 року, який міститься в матеріалах даної справи. 
          Крім того, щодо доводів скаржника про те, що відповідач проігнорував вимоги питання 3 заяви              №596, бо не назвав та не перерахував всі вжиті Будильською сільською радою, в 2015, 2016, 2017,2019 роках заходи, спрямовані на усунення причин, що породжують чисельні його скарги і позови, не повідомив результати цих заходів - збільшилась чи зменшилась кількість його звернень і позовів, а в разі їх збільшення не повідомлено причини неефективності вжитих сільською радою заходів, а також посилання скаржника на те, що  замість надання запитуваної інформації на питання 3 заяви № 596 відповідач написав відверту брехню про те, що протягом 2015-2019 років, сільрада повно і всебічно розглянуто  його звернення та надає на них відповіді відповідно до закону, при цьому не повідомляє звідки ж взялися 22 судові рішення, які спростовують неправду написану сільрадою, адже суди 22 рази визнали, що сільрада впродовж 2015 - 2019 років вчинила до 30 порушень його права на інформацію і відповідно сільрадівські працівники близько 30 разів порушили Конституцію та закони України, то колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими та такими, що носять характер припущень, оскільки зі змісту відповіді на питання 3 позивача вбачається, що Будильська сільська рада надала відповідь на це питання, а вже особиста  незгода позивача з такою відповіддю не може давати підстави для  висновку, що позивач не надав або ухилився від надання відповіді на це питання, допустивши порушення прав позивача. 
          Доводи скаржника про те, що відповідач незаконно відмовився виконати його законні вимоги та створити і надати запитувану в пунктах 1,2,3 заяви №596 інформацію, чим порушив його право інформацію, гарантоване ст. 34, 40 Конституції України, а також доводи останнього про те, що його право на інформацію, як було обмежено до позову таким порушеним і залишається після судового розгляду,  колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що носять характер особистих припущень позивача, які не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду даної справи. 
          З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про визнання  протиправним рішення Будильської сільської ради та незаконною відмову в наданні інформації на питання 1,2,3 заяви №596 від 20.08.2019 р. та зобов`язання відповідача надати йому інформацію на питання 1,2,3 заяви №596 від 20.08.2019 р. є необґрунтованими, а тому судом першої інстанції було правомірно відмовлено у їх задоволенні. 
          Щодо вимог позивача про стягнення з Будильської сільської ради 2500 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне. 
           Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
          Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
          Колегія суддів зазначає, що оскільки за наслідками апеляційного перегляду встановлено необґрунтованість та безпідставність вимог позивача щодо визнання протиправним рішення Будильської сільської ради та незаконною відмову в наданні інформації на питання 1,2,3 заяви №596 від 20.08.2019 р. та зобов`язання відповідача надати йому інформацію на питання 1,2,3 заяви №596 від 20.08.2019 р., відповідно і вимоги позивача про стягнення з Будильської сільської ради 2500 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди, які є пов`язаними не підлягають задоволенню.
          Відповідно наведені позивачем доводи та посилання в апеляційній скарзі щодо правомірності, як на його думку, вказаних вище вимог позову, колегія суддів, з урахування зазначеного вище висновку                    суду, відхиляє їх за необґрунтованістю. 
          Таким чином, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку щодо необґрунтованості заявлених позивачем вимог, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Будильської сільської ради про визнання рішення протиправним та відмови незаконною, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.
          Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
          Частиною 1 ст.9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
          Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
         Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
         Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
          Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
          Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову. 
          Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки відповідно до п.2 ч.6 ст.12 КАС України  справами незначної складності є справи щодо   оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року по справі №480/1550/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  09.11.2020 року