ПОСТАНОВА 
Іменем України

05 жовтня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 387/749/19
провадження № 22-ц/4809/1049/20 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Головань А.М., Мурашко С. І.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Страхової компанії «Інтер-Поліс» про стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25 травня 2020 року (суддя Майстер І.П.).
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25 травня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Страхової компанії «Інтер-Поліс» про стягнення страхового відшкодування направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. 
Постановляючи зазначену ухвалу, суд керувався ст.ст. 27, 31 ЦПК України та виходив з того, що справа не відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Добровеличківського районного суду Кіровоградської області. Оскільки місцезнаходженням відповідача – юридичної особи є місто Київ, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовну заяву необхідно передати до Голосіївського районного суду м. Києва за правилами загальної підсудності. Вказав, що до правовідносин сторін спору не можуть бути застосовані норми Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на те, що предмет спору стосується взаємних прав та обов`язків позивача і відповідача відповідно до укладеного між ними договору страхування, а не якості страхових послуг. На переконання суду, у позивача відсутнє право вибору підсудності у справі за позовом про стягнення страхового відшкодування, оскільки зазначені правовідносини врегульовані спеціальним законом. 
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням суду, ОСОБА_1  оскаржив його в апеляційному порядку. Згідно з поданою апеляційною скаргою просить ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25 травня 2020 року скасувати і передати питання на розгляд Добровеличківського районного суду Кіровоградської області як суду першої інстанції. Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позов ним поданий за місцем проживання позивача на підставі ч. 5 ст. 28 ЦПК України, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами регулюються у тому числі Законом України «Про захист прав споживачів». 
Вважає, що суд безпідставно не врахував, що відповідно до положень п.9 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» страхування є різновидом фінансових послуг.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закону України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать зокрема, ті, що виникають із договорів страхування.
На правову природу договору страхування як договору про надання послуг, а отже, і на поширення на відповідні правовідносини законодавства про захист прав споживачів, вказує і правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-126цс14 від 11 березня 2015 року.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
19 червня 2020 року матеріали даної справи надійшли до суду апеляційної інстанції на виконання відповідного запиту апеляційного суду від 12 червня 2020 року.
Після усунення районним судом недоліків у оформленні матеріалів справи, 06 липня 2020 року справа повторно надійшла до суду апеляційної інстанції. 
На підставі відповідного наказу в.о. голови суду, головуючий суддя у даній справі ОСОБА_2 у період з 30 червня 2020 року по 31 липня 2020 року включно перебувала у відпустці.
Ухвалою від 04 серпня 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
Відповідно до ухвали від 19 серпня 2020 року скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
01 вересня 2020 року закінчено підготовчі дії; справу призначено до розгляду апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, про що постановлено відповідну ухвалу.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши оскаржувану ухвалу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступного.
Обставини справи, встановлені судами
30 вересня 2018 року між Приватним акціонерним товариством Страховою компанією «Інтер-Поліс» як Страховиком та ОСОБА_1 як Страхувальником та Застрахованою особою укладено договір добровільного медичного страхування № 207490 (а.с.9). Відповідно до умов зазначеного договору страховим випадком визначено звернення Застрахованої особи під час дії договору страхування до медичного закладу для одержання медичної допомоги, у зв`язку із розладом здоров`я, внаслідок захворювання, а саме: гострого захворювання, загострення хронічного захворювання, травми, що виникли в період дії цього договору, та при якому (зверненні) Застрахованій особі призначене та проведене відповідне медичне обстеження, амбулаторно-поліклінічне, стаціонарне лікування або лікування в умовах денного стаціонару, швидкої невідкладної медичної допомоги, та відповідно до умов цього Договору є подією, з настанням якої у Страховика виникає обов`язок здійснити страхову виплату Застрахованій особі та/або медичному закладу на умовах, визначених цим Договором. 
Посилаючись на настання страхового випадку, позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення Страховиком страхової виплати. Однак, отримав письмову відмову страхової компанії, мотивовану відсутністю визначених договором підстав для виплати (а.с. 12).
Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_1 , посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором добровільного медичного страхування, звернувся до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області з позовом у даній справі про стягнення з відповідача страхової виплати у сумі 10450,00 грн.
Встановивши, що місцезнаходженням Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» є місто Київ, вул. Володимирська, 69, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції передав дану справу на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва на підставі ст.ст. 27, 31 ЦПК України.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
За загальним правилом, у відповідності до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприєців та громадських формувань.
Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, керуючись якою позивач звернувся з позовом до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Посилаючись на ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», практику Верховного Суду України, позивач стверджує, що до спірних правовідносин застосовуються, зокрема, положення Закону України «Про захист прав споживачів». Скаржник наполягає на своєму праві пред`являти позов до суду за своїм місцем проживання за правилами альтернативної підсудності.
Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги, враховуючи наступне. 
Статтею 28 ЦПК України встановлені правила підсудності справ за вибором позивача (альтернативна підсудність).
Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.
Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.
Отже, перевіряючи обгрунтованість застосування позивачем правил підсудності, суд має врахувати характер матеріальних правовідносин між сторонами та предмет спору.
Як встановлено судами, правовідносини між сторонами виникли на підставідоговору добровільного медичного страхування від 30 вересня 2018 року № 207490. 
Відповідно до Закону України "Про страхування" страхування – вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. 
Преамбула Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого робітника.
Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.
Відповідно до положень Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
У п. 22 ст.1 цього ж Закону визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, відносини, які виникають з договору страхування.
Оскільки спірні правовідносини виникли з підстав виконання умов договору добровільного медичного страхування, сторонами якого є учасники справи, то на них безумовно поширюється сфера регулювання Закону України "Про захист прав споживачів". 
Судом першої інстанції вищезазначене помилково враховано не було. 
Як вбачається з п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року №3 право вибору між судами, яким, згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву (направити справу до іншого суду) з мотивів непідсудності справи цьому суду.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач у даній справі має право пред`являти позов до суду за своїм місцем проживання, оскільки на договір, на підставі якого виникли спірні правовідносини, поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 28 листопада 2018 року № 591/2192/18, від 06 квітня 2020 року № 643/8146/18.
Відтак, Добровеличківський районний суд Кіровоградської області дійшов помилкового висновку про наявність підстав для направлення справи за підсудністю до суду за місцезнаходженням відповідача – юридичної особи, оскільки позивач законно скористався своїм правом на подачу позову за правилами альтернативної підсудності.
З урахуванням наведенного, порушень правил підсудності при поданні позову у даній справі колегія суддів не вбачає.
Оскільки ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до положень ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
На підставі викладеного, ухвалаДобровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25 травня 2020 року підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється, з огляду на те, що дане судове рішення апеляційної інстанції не є остаточним вирішенням спору по суті. При цьому, колегією суддів враховано правову позицію Об`єднаної палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25 травня 2020 року задовольнити. 
Ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25 травня 2020 року скасувати та направити справу № 387/749/19 до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко