Постанова                                            
Іменем  України                            
 
25 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 523/2927/18
провадження № 61-13820св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І., 
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 жовтня 2018 року у складі судді Середи І. В., та постанову Одеського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Заїкіна А. П., Таварткіладзе О. М.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
28 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 .
Позов мотивований тим, що дитина знаходиться на її утриманні. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надавав. Відповідач працездатний, працював моряком - обіймав керівні посади, отримував стабільно високий дохід за кордоном, а тому міг надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. 
Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, у розмірі 4 000 грн щомісячно.
ОСОБА_1 просила:
стягувати аліменти в твердій грошовій сумі на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 31 914,39 грн щомісячно.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи з 28 лютого 2018 року і до повноліття сина, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що не буде порушувати права відповідача та забезпечить утримання неповнолітніх дітей. З 01 липня 2018 року, законодавством визначено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, розмір якої на час розгляду справи дорівнює 1559,00 грн. З урахуванням встановлених обставин, що мають істотне значення, а саме стану здоров`я батька та матері дитини, матеріального становища платника, визнання відповідачем позовних вимог в розмірі 4000 грн та враховуючи те, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини другої статті 182 СК України), суд приходить до висновку, що розмір аліментів на утримання дитини, який підлягає стягненню з відповідача, має становити 5000 грн. При цьому суд вказав, що відповідач може сплачувати вказану суму, про що підтвердив у своєму відзиві на позовну заяву.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 04 червня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2018 року змінено в частині розміру аліментів.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 9 000 грн щомісячно, починаючи з 28 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З наявного у матеріалах справи Ідентифікаційного документу моряка № НОМЕР_1 вбачається, що з 2012 року ОСОБА_2 почав працювати на судах іноземних компаній та станом на 2017 рік обіймав посаду Старшого помічника капітана. За дев`ять календарних місяців у період з 31 травня 2016 року по 31 травня 2017 року (виключаючи періоди з жовтня 2016 року по грудень 2016 року та квітень 2017 року), середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 становила 5,752 дол. США (51 770,68 : 9). Загальна сума доходу, отримана ОСОБА_2 за період з 16 вересня 2017 року по 11 квітня 2018 року, становить 20 140, 93 доларів США. Останньою відомою посадою, яку займав відповідач ОСОБА_2 , є керівна посада Старшого помічника капітана іноземного судна, матеріалами справи доведено, що відповідач отримує заробітну плату у іноземній валюті, колегія суддів вважає, що розміром аліментів, який сприятиме належному забезпеченню інтересів неповнолітньої дитини сторін ОСОБА_4 , та який підлягає стягненню зі ОСОБА_2 , є сума 9 000 гривень щомісячно, починаючи з 28 лютого 2018 року (дня пред`явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При відхиленні доводів апеляційної скарги відносно того, що відповідач має змогу сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 31914,39 грн щомісячно виходячи виключно з того, що відповідач працює на іноземних суднах та отримує достатню заробітну плату, апеляційний суд вказав, що оскільки робота моряка не є постійною зі стабільною заробітною платою та залежить від ринку праці, яка надається крюінговими компаніями з урахуванням різних умов пропонуючих контрактів. Враховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу, а оскаржуване судове рішення змінює в частині визначення розміру аліментів та постановляє стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 9000 грн. щомісячно, починаючи з 28 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2019 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просять рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 31 914,39 грн щомісячно, починаючи з 28 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .  
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами не враховано обставини передбачені статтею 182 СК України, а також не з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме розмір доходу від роботи за кордоном з моменту звернення з позовом до ухвалення рішення у справі. Крім того, суд в частині визначення розміру аліментів свідомо, на користь відповідача, взагалі не зазначив у мотивувальній частині рішення дохід, який отримував відповідач, на підставі наданих позивачем письмових доказів. 
Зазначає, що позивач має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у безспірному порядку відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України, та пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України - «у розмірі на одну дитину - однієї чверті..., заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину». При видачі такого наказу суд не мав би відомостей про розмір доходів боржника і вони не мали б жодного правового значення. Мінімальний розмір аліментів у такому випадку має становити 15 590 грн. Однак, у зв`язку з тим, що відповідач отримує доходи за кордоном, приховує їх, умисно не надаючи інформації про них до податкових органів, і в Україні ці доходи жодним чином не обліковуються, то ані позивач самостійно, ані органи виконавчої служби не матимуть реальної можливості домогтися відрахування відповідної частки аліментів з реальної заробітної плати відповідача. Таким чином, позивач змушена звернутися до суду саме в порядку позовного провадження і просити визначити розмір аліментів на утримання сина сторін у твердій грошовій сумі, але із розрахунку 1/4 частки від реального середньомісячного доходу відповідача. Має бути однакова практики визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у разі, якщо відповідач отримує за кордоном заробітну плату, а 25% від середнього, доходу моряка значно перевищують десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Вказує, що суд відмовив в задоволенні клопотання позивача про визнання підстав для відмови від відповіді на запитання письмового опитування відповідача, як свідка, відсутніми та зобов`язання ОСОБА_2 надати відповіді на поставлені запитання з наданням відповідних доказів, що підтверджують зміст кожної відповіді. Відмова суду у задоволенні клопотання в цій частині з цих підстав є порушенням норм процесуального права. Підстава для відмови надати відповідь, передбачена статтею 71 ЦПК України - пояснення, які можуть тягнути юридичну відповідальність для нього, не може застосовуватись у цій справі, оскільки сплата аліментів у розмірі, визначеному судом, з урахуванням фактичного заробітку, є обов`язком відповідача, а не юридичною відповідальністю. Тому, відповідач має надати суду правдиву відповідь щодо дійсного розміру доходів на час розгляду справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції.
Аргументи інших учасників справи 
У серпні 2019 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_5 , в якому відмовити в задоволенні касаційної скарги. 
Відзив мотивований тим, що касаційна скарга безпідставна. Стаття 93 ЦПК України, на порушення якої посилається позивач, суперечить статті 63 Конституції України. Позивач в розрахунку вказав неіснуючу заробітну плату. З наданих доказів вбачається, що у відповідача нестабільний, мінливий заробіток. Зазначена позивачем сума є надто завищеною. Мати і батько мають рівні обов`язки щодо дитини. Не має ніяких підстав, які б перешкоджали позивачу працювати. Аліменти у розмірі визначеному судом є достатніми для утримання дитини, враховуючи, що це майже вдвічі більша сума мінімальної заробітної плати для дорослої дитини встановленої в Україні.   
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції. 
У серпні 2019 року матеріали цивільної справи № 523/2927/18 надійшли до Верховного Суду та 23 серпня 2019 року передані судді-доповідачу Дундар І. О.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду. 
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_6 , батьком якого є відповідач. 30 травня 2014 року сторони уклали шлюб. На момент звернення з позовом шлюбні відносини між сторонами були фактично припинені. Син проживає з позивачем.
ОСОБА_2 працездатний та працевлаштований на керівній посаді старшого помічника капітана іноземного судна, отримує заробітну плату у іноземній валюті, робота моряка не є постійною зі стабільною платою та залежить від ринку праці, яка надається крюінговими компаніями з урахуванням різних умов пропонуючих контрактів. 
З 2012 року ОСОБА_2 почав працювати на судах іноземних компаній та станом на 2017 рік обіймав посаду Старшого помічника капітана.
За дев`ять календарних місяців у період з 31 травня 2016 року по 31 травня 2017 року (виключаючи періоди з жовтня 2016 року по грудень 2016 року та квітень 2017 року), середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 становила 5,752 дол. США (51 770,68 : 9).
Суди встановили, що доказів на підтвердження потреби саме дитини, на утримання якої такі аліменти мають стягуватися, у доцільності стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі, адже найголовнішою причиною призначення аліментів є потреба в них саме дитини.
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 , посилаючись на положення статей 182, 184 СК України, просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 31914,39 грн. Позивач обґрунтовувала позовні вимоги тим, що сума заявлених аліментів становить 1/4 частину середньомісячного заробітку відповідача. Тобто позовні вимоги ОСОБА_1 щодо розміру аліментів в сумі 31 914,39 грн. ґрунтувалися фактично на тому, яку суму заявлених аліментів становитиме 1/4 частина заробітку відповідача.
Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.
У частині третій статті 181 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до частини першої статті 184 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або маєнерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.
Відповідно до частини третьої статті 184 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року в справі № 760/6860/17-ц (провадження № 61-31915св18) вказано, що «наказне провадження за своєю сутністю призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо».
Тлумачення частини третьої статті 184 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що обмеження щодо розміру аліментів, передбачене частиною третьою статті 184 СК України встановлено виключно для справ, що розглядаються у порядку наказного провадження, яке призначене для стягнення грошових сум незначного розміру щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
З урахуванням обставин, які підлягають з`ясуванню при визначенні розміру аліментів (зокрема, матеріальне становище платника аліментів, з урахуванням віку, стану здоров`я, матеріального становища дітей і платника аліментів), та обставин встановлених в справі, що переглядається, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про зміну рішення суду першої інстанції та про те, що розмір аліментів, який сприятиме належному забезпеченню інтересів неповнолітньої дитини сторін ОСОБА_4 та який підлягає стягненню зі ОСОБА_2 , має складати 9 000 гривень щомісячно, починаючи з 28 лютого 2018 року (дня пред`явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Проте при частковому задоволенні позовних вимог суд першої інстанції застосував не чинну редакцію частину першої статті 184 СК України, а саме:«якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі». Проте на момент виникнення спірних правовідносин, звернення позивача з даним позовом, 28 лютого 2018 року частина перша статті 184 СК України діяла в редакції Закону від 17 травня 2017 року, а саме:«суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі». Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів, апеляційний суд на це уваги не звернув, положення частини першої статті 184 СК України не застосував, але рішення суду в цій частині не змінив. Тому суди застосували закон, який не підлягав застосуванню та не застосували закон, який підлягав застосуванню, що є підставою для зміни мотивувальної частини судових рішень.
Доводи касаційної скарги про те, що суд відмовив у задоволенні клопотання про визнання підстав для відмови від відповіді на запитання письмового опитування відповідача, як свідка, відсутніми, та зобов`язання відповідача надати відповіді на поставлені запитання з надання відповідних доказів, оскільки відповідач мав надати суду правдиву відповідь щодо дійсного розміру доходів на час розгляду справи, колегія суддів відхиляє. Оскільки допущені порушення норм процесуального права (частини 6 статті 93, частини першої статті 71 ЦПК України) не можуть бути підставами для скасування судових рішень, тому що не призвели до неправильного вирішення справи. Адже, згідно положень статті 182 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) має бути встановлено матеріальне становище платника аліментів.
Згідно частини другої статті 410 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, але помилково застосували матеріальний закон, який не підлягав застосуванню. Тому судові рішення слід змінити, виклавши їх мотивувальні частині в редакції цієї постанови, а в іншій частині - залишити без змін.
Оскільки Верховний Суд змінює рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині мотивів їх прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргуОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 жовтня 2018 року, яке частково змінено постановою Одеського апеляційного суду від 04 червня 2019 року, та постанову Одеського апеляційного суду від 04 червня 2019 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    В. І. Крат
 
Судді:                                                                             Н. О. Антоненко     
 
І. О. Дундар 
 
                                                                                      Є. В. Краснощоков
 
                                                                                      М. М. Русинчук