ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/436/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:  
                                        судді -доповідача Чумака С.Ю. ,
                                                   суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020  року в адміністративній справі № 340/436/20 (суддя І інстанції – Петренко  О.С.)

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області      про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Кіровоградській області щодо ненадання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, з 04.02.2020;
- зобов`язати ГУ НП в Кіровоградській області надати йому відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 04.02.2020.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 5 травня  2020 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що    за рапортом про надання йому      відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3- річного віку з 04.02.2020 після надання всіх необхідних документів рішення взагалі не  прийнято, відпустка не надана,  а суд першої інстанції  не надав належну оцінку всім обставинам справи. 

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Позивач перебував на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування головного управління національної поліції в Кіровоградській області з 10.01.2017, що підтверджується копіями матеріалів особової справи (а.с. 128-140).
28.01.2020 позивач засобами поштового зв`язку направив до ГУ НП в Кіровоградській області рапорт про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку, з 04.02.2020. До рапорту ним долучено нотаріально посвідчені копії свідоцтва      про шлюб та свідоцтва про народження дитини, а також довідку  від 27.01.2020 № 23  про те, що дружина позивача – ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною не перебуває з 04.02.2020  (а.с. 6-11).
У   довідці  КНП "Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради" (КНП «КОЛ КОР») від 27.01.2020 № 23 зазначено, що дружина позивача ОСОБА_2 у відпустці по вагітності та пологам та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не перебуває з 4 лютого 2020 року (а.с. 9).
За результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 28.01.2020 ГУ НП в Кіровоградській області листом за № 236/15-2020 від 31.01.2020 на адресу позивача направлено лист за підписом начальника ГУНП О. Горбенка, в якому повідомлено, що ним подано не весь комплект документів та йому необхідно усунути зазначений недолік шляхом подання повного пакету документів, визначених ч. 4   ст. 20 Закону України "Про відпустки"   (а.с. 50).
03.02.2020  позивач  звернувся до ГУ НП в Кіровоградській області з рапортом про надання копії наказу про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку. 
До рапорту додано: довідку, видану ОСОБА_1 , про призначення допомоги при народженні дитини; довідку № 26 від 03.02.2020 про те, що ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною не перебуває з 04.02.2020 витяг з наказу від 29.01.2020 року № 33-л про те, що ОСОБА_2 приступила до виконання своїх службових обов`язків з 04.02.2020. (а.с. 12-17)
03.02.2020 представником позивача подано адвокатський запит № 3 з проханням надати витяг з наказу про надання позивачу  відпустки по догляду за дитиною.
На зазначений адвокатський запит відповідач 07.02.2020 надав витяг з наказу ГУ НП в Кіровоградській області від 03.01.2020 № 1 про внесення змін до додатку 10 до наказу ГУ НП в Кіровоградській області від 16.12.2019  № 702 (а.с. 76-78).
12.02.2020 представником позивача повторно направлено адвокатський запит № 6, в якому запитано наступні відомості: щодо того, яке прийнято рішення за рапортом ОСОБА_1 про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 04.02.2020; чи видавався наказ по особовому складу про надання ОСОБА_1 відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з ІНФОРМАЦІЯ_1 ; якщо наказ не видавався - повідомити підстави для не видання такого наказу; надати витяг з наказу по особовому складу про надання ОСОБА_1  відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3- річного віку з 04.02.2020  (а.с. 81).
Листом від 19.02.2020  відповідач надав відповідь, що матеріали перебувають на розгляді в керівництва ГУ НП в Кіровоградській області, наказ про надання позивачу з 04.02.2020  відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку не видавався. (а.с. 82).
12.02.2020 начальником УКЗ ГУ НП в Кіровоградській області О.Горбенком на ім`я начальника ГУ НП в Кіровоградській області подано рапорт. За змістом рапорту  слідує, що 28.01.2020   ОСОБА_1 подано рапорт про надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 04.02.2020 по 23.12.2022 . Листом від 31.01.2020    ОСОБА_1 роз`яснено порядок виконання такої відпустки. 03.02.2020 до ГУ НП в Кіровоградській області надійшов рапорт, в якому він просить надати копію наказу про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку, в зв`язку з тим, що дружина – ОСОБА_2 з 04.02.2020  приступає до виконання своїх обов`язків. Начальнику ГУ НП в Кіровоградській області повідомлено, що зазначені рапорти перебувають на опрацюванні. Так, станом на 12.02.2020 року наказ про надання відпустки ОСОБА_1  не видавався, тому останній не отримав підтвердження, що він перебуває у такій відпустці. На службу, починаючи з 04.02.2020  по теперішній час не з`являється (а.с.55).
У судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_3 зазначив, що рапорт позивача від 28.01.2020 надійшов до ГУ НП в Кіровоградській області поштою, який був опрацьовано та з`ясовано, що додано не весь пакет документів, запропоновано позивачу надати весь пакет документів. В подальшому позивач подав  ще один рапорт від 03.02.2020.  Також 04.02.2020 ОСОБА_1 не вийшов на роботу та був відсутній до 12.02.2020, про що свідок повідомив керівництво. 17.02.2020  позивача звільнено.
Управлінням Держпраці у Кіровоградській області у період з 04.03.2020 по 05.03.2020 проведено інспекційне відвідування у ГУ НП в Кіровоградській області. 

За результатами інспекційного відвідування у ГУ НП в Кіровоградській області складено Акт № КР0776/380/АВ від 05.03.2020.  

Під час  інспекційного відвідування встановлено, що відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1 не надана, чим порушено ч. 7 ст. 179 КЗоТ України, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про відпустки» (а.с. 201-203).

05.03.2020 Управлінням Держпраці винесений припис № КР0776/380/АВ/П та зобов`язано відповідача усунути порушення ч. 7 ст. 179 КЗпП України, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про відпустки (а.с. 204).      

Позивач звернувся з позовом до суду, оскільки вважає, що відповідач зобов`язаний надати йому відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку  за його рапортом. Рішення ж за рапортом взагалі не прийнято, що, на думку позивача, є протиправним.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні (28.01.2020 ) до керівництва ГУ НП в Кіровоградській області з рапортом про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, позивачем не було надано належних документів, які б свідчили про вихід матері дитини на роботу, отже відповідач  не мав права надавати позивачу відпустку за відсутності доказу (належно оформленої довідки або наказу про вихід дружини позивача на роботу.    Суд першої інстанції дійшов висновку, що  звернення позивача розглянуто та вчинено дії щодо повідомлення його листом  за № 236/15-2020 від 31.01.2020 про недоліки, які йому слід усунути. Звернення позивача оформлене рапортом від 03.02.2020 містило лише прохання видати копію наказу про відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто позивач у рапорті від 03.02.2020 не просив надати йому відпустку. До того ж звернення позивача до суду відбулося 10.02.2020, тобто передчасно з огляду на місячний строк надання відповіді відповідачем.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Відповідно до    статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Згідно з ч. 1   ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України).
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюється   Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VIII.
За змістом частини 1   статті 92 частини 1 Закону України "Про Національну поліцію"   поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку із навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (ч. 2   ст. 92 Закону України "Про Національну поліцію").
Умови, тривалість і порядок надання працівникам відпусток для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей врегульовані   Законом України "Про відпустки", нормами   Кодексу Законів про працю України.
За приписами   статті 2 Закону України "Про відпустки", право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі – підприємство).
Відповідно до статті 18 цього Закону після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Частина третя статті 18 Закону визначає, що така відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, та одним із прийомних батьків.
Відповідно до частини четвертої цієї статті особам, зазначеним у частині третій   статті 18 цього Закону   (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків), за бажанням жінки або осіб, зазначених у частині третій цієї статті, у період перебування їх у відпустці для догляду за дитиною вони можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома.
За приписами частини 3 ст. 20 Закону України «Про відпустки» відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою жінки або осіб, зазначених у   частині третій   статті 18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.
Як встановлено частиною 4 ст. 20 Закону України «Про відпустки особам, зазначеним у   частині третій   статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків і батьків-вихователів), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).
Відповідно до частини сьомої   статті 179 Кодексу Законів про працю України   відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.
Згідно зі   статтею 181 Кодексу Законів про працю України   відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста   статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій   статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.
Отже, приписами чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, чітко регламентовано, що батько дитини має право на надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Як зазначалось вище, позивачем 28.01.2020 поданий рапорт про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з додатками. 
Відповідач  листом за № 236/15-2020 від 31.01.2020 повідомив відповідача, що ним подано не весь комплект документів та йому необхідно усунути зазначений недолік шляхом подання повного пакету документів, визначених ч. 4   ст. 20 Закону України "Про відпустки"   для вирішення в подальшому питання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.
Позивачем надано повторно рапорт 03.02.2020 року з проханням надати копію наказу про відпустку для догляду за дитиною до досягнення не 3-річного віку, з додатковими документами, а саме: 
довідку      КНП "Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради" (КНП «КОЛ КОР») № 26 від 03.02.2020, в якій зазначено,  що дружина позивача – ОСОБА_2 , з 01.06.2001 (наказ від 05.06.2001 № 52-Л) перебуває у трудових відносинах з КНП "Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради" на посаді фельдшера-лаборанта. У відпустці по вагітності та пологам та для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не перебуває, з 04.02.2020  (а.с. 14);
витяг з наказу № 33-л від 29.01.2020 ОСОБА_2 вважається такою, що приступила до виконання своїх службових обов`язків на повну ставку з 04.02.2020 (а.с. 15);
довідку Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фортечної районної у місті Кропивницькому ради, відповідно до якої 01.02.2020 позивачеві призначено допомогу при народженні дитини (термін з 01.02.2020 по 31.12.2022) (а.с. 52).
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем виконані всі умови для  отримання ним відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в тому числі і надано всі необхідні для цього документи, що не оспорюється відповідачем. 
Подання батьком дитини передбачених частиною 4   статті 20 Закону України «Про відпустки»   заяви і відповідних документів є безумовною підставою для надання останньому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені вище подані позивачем документи є достатніми для оформлення батьком дитини – позивачем відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку лише при повторному зверненні з відповідним рапортом, оскільки рішення по суті рапорту від 28.01.2020 відповідачем не прийнято, як правильно зазначає в апеляційній скарзі апелянт. 
Лист від  за № 236/15-2020 від 31.01.2020 суд апеляційної інстанції оцінює  як інформування позивача  про  необхідність надання додаткових документів для прийняття рішення за вже поданим рапортом про надання зазначеної відпустки. 
Після надання 03.02.2020 позивачем додаткових документів для оформлення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідач зобов`язаний був розглянути рапорт позивача від 28.01.2020 по суті та прийняти по ньому відповідне рішення.
Під час судового розгляду справи відповідач  зазначав, що ним не видано наказ про надання позивачеві відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку через брак часу, технічну неможливість та несвоєчасність  подання документів. 
Суд апеляційної інстанції, звертає увагу, що відповідачем документи необхідні для оформлення позивачу відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку отримані ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до дати ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), з якої позивач просив надати відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. При цьому відповідач не  зазначає скільки часу передбачено для оформлення відпусток по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в який термін повинен бути розглянутий рапорт про надання відпустки та чому наявного часу було недостатньо. 
Натомість колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що навіть станом на 12.02.2020 рішення за рапортом позивача про надання відпустку прийнято не було.
Зважаючи, що подання батьком дитини передбачених частиною 4   статті 20 Закону України «Про відпустки»   заяви і відповідних документів є безумовною підставою для надання останньому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у випадку додержання заявником усіх вимог чинного законодавства відповідач зобов`язаний був надати позивачу відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Такий обов`язок імперативно визначений ст. 18, 20 Закону України «Про відпустки», ст. 179 Кодексу законів про працю України.
Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень – це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих і обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Отже, колегія суддів вважає, що така бездіяльність у наданні позивачу відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку свідчить про те, що відповідач діяв не на підставі, не у спосіб та поза межами повноважень, які регулюють спірні правовідносини.

З огляду на зазначені обставини колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. 

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору       статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Питання ефективного способу захисту неодноразово розглядалось Європейським судом з прав людини, який, зокрема у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування.       Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Частиною 4 статті 245 КАС України також передбачено, що у випадку прийняття рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії суд може зобов`язати останнього прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
З огляду на приписи ст. 18, 20 Закону України «Про відпустки», ст. 179 Кодексу законів про працю України суд апеляційної інстанції вважає, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 04.02.2020, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При цьому колегія суддів враховує, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 6 липня 2020 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року, частково  задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 , визнано неправомірним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 17.02.2020 № 225 про звільнення його зі служби в поліції. Визнано неправомірним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 17.02.2020 № 60 о/с в частині звільнення зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 18.02.2020 по 06.07.2020 (включно) у розмірі 82 525,80 грн та грошове забезпечення за період з 04.02.2020 по 12.02.2020 у розмірі 4126,29 грн з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів.
Проте колегія суддів вважає, що зазначене судове рішення не впливає на вирішення спору, оскільки судом у справі, що переглядається, правовідносини між сторонами розглядаються станом на  лютого 2020 року, тобто до звільнення позивача з Національної поліції України та наступного його поновлення за рішенням суду. Оскільки позивач поновлений на посаді, то відповідач повинен поновити всі порушені ним права та інтереси позивача, зокрема і надати відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до поданого раніше рапорту, який залишився нерозглянутим.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

З огляду на зазначені обставини колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
За таких обставин, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому      рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, враховуючи те, що рішенням суду апеляційної інстанції адміністративний позов задоволено, колегія суддів вважає за необхідне стягнути витрати, що були понесені позивачем під час розгляду справи та складаються з витрат по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 2102 гривні, які підтверджуються відповідними доказами.
Оскільки справа відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями  242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 5 травня 2020  року в адміністративній справі № 340/436/20 скасувати.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо ненадання ОСОБА_1 відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 4 лютого 2020 року.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області надати ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 4 лютого 2020 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі  2102 гривні      (дві тисячі сто дві) гривні за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Національної поліції  в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ  40108709, вул. В. Чміленка,41, м. Кропивницький, 25006).
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5   ст. 328 КАС України.
   
Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                            суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                            суддя                                                            І.В. Юрко