22-ц/804/2924/20 
                                                                                241/465/18 
                                               
                                                                           Єдиний унікальний номер 241/465/18
                                                                        Номер провадження 22-ц/804/2924/20

ПОСТАНОВА
І м е н е м    У к р а ї  н и

16 грудня  2020 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                головуючої Биліни Т.І.,
                                суддів  Мальцевої Є.Є., Попової С.А.,
      за участю секретаря Сидельнікової А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 18 червня 2020 року у складі суду Демочко Д.О., у справі за позовом Підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м. Маріуполя до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником, -
в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
30 березня 2018 року позивач ПЕМЗО «Міськсвітло» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником.
Позовна заява, мотивована тим, що 11 липня 2013р. по 19 січня 2018р. на підприємстві електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м. Маріуполя працювала ОСОБА_2 на посаді «комірник». 11 липня 2013р з нею укладено договір про повну матеріальну відповідальність № 1 від 11 липня 2013р. В жовтні 2017 - січні 2018р. на підприємстві проводилась інвентаризація, про що складено протокол інвентаризаційної комісії № 1 від 05.01.2018р. та протокол засідання робочої інвентаризаційної комісії № 1 від 15.01.2018р. В результаті інвентаризації було виявлено нестачу майна, за збереження якого відповідала ОСОБА_2 , в розмірі 4990,73 грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 4 990,73 грн. та сплачений судовий збір.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 18 червня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПЕМЗО «Міськсвітло» матеріальну шкоду в розмірі 4990,73грн. Вирішено питання щодо судового збору. 
Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не забезпечила схоронність ввірених їй позивачем матеріальних цінностей. Унаслідок протиправних, винних дій ОСОБА_2 ПЕМЗО «Міськсвітло» спричинено збитки у розмірі 4990,73 грн, які у добровільному порядку відповідачкою не відшкодовані.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи
Не погодившись з даним рішенням, представник відповідачки ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що із матеріалів, доданих до позовної заяви не вбачається наявності недостачі у зазначеному розмірі та доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями комірниці ОСОБА_2 та недостачею, яка нібито утворилась. В матеріалах справи відсутні відомості, щодо отримання ОСОБА_2 на відповідальне зберігання товарно-матеріальних цінностей (далі за текстом ТМЦ), нестача яких була нібито виявлена проведеною інвентаризацією на підприємстві. Акт прийому-передачі ТМЦ на який посилається суд першої інстанції (а.с.156) не містить інформації про прийняття на відповідальне зберігання ОСОБА_2 саме тих ТМЦ, нестача яких їй ставиться в провину. Враховуючи викладене, позивачем не доведено ні розмір, ні факт заподіяння ОСОБА_2 матеріальної шкоди, з огляду на вказане відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. 
Доводи і заперечення інших учасників справи
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити. 
Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд  вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає, обставини судом першої інстанції встановлено не повно, висновки зроблено без дотримання вимог законів, які регулюють спірні відносини.
Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
11 липня 2013 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу в підприємство електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м. Маріуполя на посаду комірника, що підтверджено наказом про прийняття на роботу № 37-Л від 11 липня 2013 року (а.с. 4).
11 липня 2013 року між ПЕМЗО «Міськсвітло» м. Маріуполь з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони було укладено Договір про повну матеріальну відповідальність з метою збереження матеріальних цінностей, що належить ПЕМЗО «Міськсвітло» м. Маріуполь (а.с. 7).
Відповідно до п. 2 та п.14 розділу ІІ робочої інструкції комірника (КП 9411), комірник забезпечує збереженість складованих товарно-матеріальних цінностей, дотримання режимів зберігання, ведення звіту складських операцій, та повинна здійснювати прийом,  відпуск матеріальних цінностей, а також вести їх облік (а.с. 8).
Згідно пункту 3 розділу 4 робочої інструкції повинна нести  матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження, за недостачу, ушкодження, псування ввірених підприємством матеріальних цінностей в порядку, встановленому чинним законодавством України» (а.с. 11). 
Згідно акту прийому-передачі ТМЦ від 20.07.2017 року ОСОБА_4 було прийнято матеріальні цінності (а.с. 156). 
Відповідно до протоколу інвентаризаційної комісії від 05.01.2018 року остаточна нестача ОСОБА_2 становить 1567,46 гривень (а.с. 13).
Згідно протоколу засідання робочої інвентаризаційної комісії по ПЕМЗО «Міськсвітло» № 1 від 15.01.2018 року виявлено нестачу на суму 2591,48 гривень, яку вирішено стягнути з матеріально-відповідальної особи – комірника ОСОБА_2 (а.с.15).
14.12.2017 року комісією ПЕМЗО «Міськсвітло» було складено акт у зв`язку з відмовою комірника ОСОБА_2 від написання будь-яких пояснень по виведеним надлишкам та нестачі в результаті інвентаризації від 06.12.2017 року (а.с. 8).
Відповідно до довідки про наявність збитку, виданої головним бухгалтером ПЕМЗО «Міськсвітло», згідно протоколу інвентаризаційної комісії № 1 від 05.01.2018 року та протоколу робочої комісії № 15.01.2018 року була відображена нестача у бухгалтерському обліку на загальну суму 4990,73 грн. з ПДВ по складу (матеріально-відповідальна особа – комірник ОСОБА_2 ) (а.с. 19). 
Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Згідно ч. 1 ч. 2 ст. 130 КЗпП України  працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
  Статтею 134 КЗпП України визначено випадки, за яких працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.
Згідно ст.135-1 КЗпП Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України), зазначено, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, що тягне за собою  необхідність для роботодавця провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві (тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків) грошові виплати. Таким чином, до категорії прямої дійсної шкоди належать недостача, втрата, знищення чи псування матеріальних цінностей та витрати на ремонт пошкодженого майна.
Частиною першою статті 137 КЗпП України передбачено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.
Статтею 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.
Згідно висновків викладених в постанові Верховного Суду від 11.11.2020 року у справі №333/7160/17,  за змістом зазначених норм  матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником  майнової шкоди, заподіяної підприємству, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно, в чому полягала його вина; в якій конкретній обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які  забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.
Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. 
З матеріалів справи, а саме з протоколу  інвентаризаційної комісії  від 05.01.2018 року вбачаються узагальнені показники балансової вартості необоротних активів, загальна кількість грошових коштів та інформація  про дебіторську та кредиторську заборгованості.(а.с.13)
З Пропозицій щодо врегулювання  виявлених розбіжностей між фактичною наявністю матеріальних активів та зобов`язань  за даними бухобліку, які наводяться у зрівняльних  відомостях та актах інвентаризації(надалі Пропозиції)  вбачається нестача матеріальних цінностей на суму 1816,63грн.(а.с.14)
З протоколу засідання  робочої інвентаризаційної комісії по ПЕМЗО «Міськсвітло» №1 від 15.01.2018 року(надалі Протокол №1) вбачається нестача матеріальних цінностей на суму 2591,48грн.(а.с.15)
Перелік матеріальних цінностей відносно яких встановлено нестачу в Пропозиціях (а.с.14) та Протоколі №1 (а.с.15) відмінний.
Підсумок вище перелічених сум дорівнює 4408,11грн.
Відповідно довідки про наявність  збитку  згідно протоколу інвентаризаційної комісії №1 від 05.01.2018 року та Протоколі №1 була відображена  нестача у бухгалтерському обліку на загальну суму 4990,73грн. з ПДВ.(а.с.19) З яких сум складається вказана сума та чому дорівнює ПДВ  в довідці не зазначено.
Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо доведеності наявності та розміру спричиненої шкоди.
По-перше, матеріали справи  не місять підтвердження належного виконання абзацу другого п.6 розділу ІІ Положення про інвентаризацію  активів та зобов`язань, затвердженого в Міністерстві  юстиції України 30 жовтня 2014 року за №1365/26142 (надалі Положення), стосовно того, що матеріально відповідальні особи дають в інвентаризаційному описі розписки про те, що до початку інвентаризації всі прибуткові та видаткові документи на активи здані в бухгалтерію, що всі цінності, які надійшли під їх відповідальність, оприбутковані, а ті, що вибули, списані.
Згідно пункту 18 Положення інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами. При цьому матеріально відповідальні особи дають розписку, в якій підтверджується, що перевірка активів відбулася в їх присутності, у зв`язку з чим претензій до членів комісії вони не мають, та що вони приймають на відповідальне зберігання перелічені в описі активи. При проведенні інвентаризації у разі зміни матеріально відповідальної особи та особа, яка приймає активи, дає розписку про отримання активів, а та, яка передає, - про передачу активів.
З матеріалів справи не вбачається, що відповідач була присутня при проведенні інвентаризації, її підписи в Пропозиціях та Протоколі інвентаризаційної комісії №1 від 05.01.2018 року відсутні. Як було встановлено в судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 з 03.01.2018 року по 17.01.2018 року знаходилася на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні  Маріупольської ЦРЛ.(т.2 а.с.72)
З акту від 14.12.2017 року, складеному  інвентаризаційною комісією слідує, що відповідач відмовилася давати пояснення  по виведеним лишкам та нестачі ТМЦ. В той же час, згідно докладної в.о. головного бухгалтера від 14.12.2017 року, відповідач відмовилася давати  пояснення з приводу виведених лишків та нестач ТМЦ, оскільки їй не надали бухгалтерських документів.( т.1 а.с.17, 18) 
Згідно п.19 Положення, після закінчення інвентаризації оформлені інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) здаються до бухгалтерської служби для перевірки, виявлення і відображення в обліку результатів інвентаризації. При цьому кількісні та цінові показники за даними бухгалтерського обліку проставляються проти відповідних даних інвентаризаційного опису і шляхом співставлення виявляються розходження між даними інвентаризації і даними обліку. Також бухгалтерська служба підприємства проводить перевірку всіх підрахунків у інвентаризаційних описах (актах інвентаризації). Виявлені помилки у цінах, таксуванні та підрахунках повинні бути виправлені й завірені підписами всіх членів інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) і матеріально відповідальних осіб.
З наведеного вбачається, що в якості доказу наявності провини відповідача, суду надані первинні документи сформовані інвентаризаційною комісією, які не пройшли перевірку бухгалтерською службою, підтвердженням вказаного є примітка в Пропозиціях, що  «матеріали були списані у жовтні, але помилково не були виставлені», однак, їх вартість була врахована у підсумковій сумі. (т.1 а.с.14зв.)
З аналізу наведеного колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що  Протокол засідання інвентаризаційної комісії №1 від 15.01.2018 року взагалі не можна вважати належним доказом та підставою  для  покладення на відповідача матеріальної відповідальності, оскільки Інвентаризація проведена з порушенням  Положення про інвентаризацію актів та зобов`язань. 
Згідно п.1 розділу ІV Положення, висновки щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобов`язань і даними бухгалтерського обліку, які наводяться в звіряльних відомостях, та пропозиції щодо їх врегулювання відображаються інвентаризаційною комісією у протоколі, що складається після закінчення інвентаризації і передається на розгляд та затвердження керівнику підприємства. У протоколі наводяться: причини нестач, втрат, лишків, а також пропозиції щодо заліку внаслідок пересортиці, списання нестач в межах норм природного убутку, а також понаднормових нестач і втрат від псування цінностей із зазначенням причин та вжитих заходів щодо запобігання таким втратам і нестачам. Протокол інвентаризаційної комісії затверджується керівником підприємства протягом 5 робочих днів після завершення інвентаризації.
З матеріалів справи не вбачається, що інвентаризаційною комісією був складений протокол щодо висвітлення вище зазначених питань передбачених  п.1 розділу ІV Положення. Виконання вказаної вимоги повинно  було суттєво відбитися на розмірі шкоди, спричиненої відповідачем, оскільки лишки за час її роботи значно перевищують розмір нестач. 
По-друге, з матеріалів справи не вбачається, що матеріальні цінності, а саме сталь кругла 6,5, нестача якої дорівнює 27,6; гайка  М-14 нестача якої дорівнює  0,60; болт  М-14 нестача яких дорівнює 0,30; кабель АВВГ нестача якого дорівнює 18,90; сталь кутова 5х50 нестача якої дорівнює 0,20; скрепа СF 20 нестача якої дорівнює 8, загальна вартість яких дорівнює 299,45грн. передавалися на відповідальне збереження відповідачу.
З доказів  наданих позивачем вбачається, що у відповідача було виявлено лишки в Протоколі №1 на суму 4180,29грн. та в Пропозиціях на суму 2279,62грн. Загальна сума лишків дорівнює 6459,91грн.
Відповідно абзацу першого та третього п.5 Положення, взаємний залік лишків і нестач внаслідок пересортиці допускається тільки щодо запасів однакового найменування і в тотожній кількості за умови, що лишки і нестачі утворились за один і той самий період, що перевіряється, та в однієї і тієї самої матеріально відповідальної особи. У разі взаємозаліку нестач і лишків внаслідок пересортиці, коли вартість запасів, що виявились у нестачі, більше вартості запасів, що виявились у надлишку, різниця вартості повинна бути віднесена на винних осіб.
В лишках зазначені СІП 4х35 поточний ремонт в кількості 60.40 на суму 2601.20грн., гайка М-14 в кількості 0.68 на суму 35.36грн.,  сталь кутова 50х50х5 в кількості 81.40 на суму 1383.80грн., скрепа СF 20од в кількості 2.00 на суму 7.83грн., затискач прокал.16-95 в кількості 51.00 на суму 1173.00грн., фарба сіра ПФ 115кг в кількості 1.91 на суму 41.57грн., стрічка бандажна, м в кількості 18,5  на суму 154,01грн., шайба д-10 в кількості 48,00 на суму 38.11грн., електроди в кількості 0.76 на суму 27.86грн. та дріт  ПВ 36 1х2,5 поточний ремонт в кількості 60,90 на суму 271,28грн.
Саме за такими назвами матеріальні цінності зазначені в переліку нестач, а тому у роботодавця були об`єктивні причини здійснити взаємозалік нестач та лишків і тільки після цього визначати розмір спричиненої шкоди.
Відповідно положень ч.1 ст.131 КЗпП  власник або уповноважений ним орган зобов`язаний  створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення  повного збереження дорученого майна.
Проте з договору про повну матеріальну відповідальність  №1 від 11.07.2013 року не вбачається, що відповідачу створені умови, необхідні для нормальної роботи із забезпеченням повного збереженням довірених йому роботодавцем матеріальних цінностей бо в ньому не зазначено в чому це забезпечення полягає.(т.1 а.с.7)
Те, що відповідачу не були створені належні умови для зберігання матеріальних цінностей свідчить примітка в Пропозиціях, що  «на момент проведення інвентаризації болт М-14; кабель АВВГ 3х10 + 1х6, кабель АВВГ 3х16 +1х10; сталь кутова та скрепа знаходилися не в місці зберігання».(т.1 а.с.14зв)
З огляду на вказане колегія суддів апеляційної інстанцій дійшла висновку що  доводи апеляційної скарги  є обґрунтованими, а тому мають місце підстави для відмови у задоволенні позову.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем не було доведено та не підтверджено належними доказами розмір та наявність спричиненої матеріальної шкоди, а також те, що позивачем були створені належні умови для забезпечення повного збереження ввірених відповідачу матеріальних цінностей, як це передбачено договорами про повну матеріальну відповідальність. Разом із цим позивачем також не доведено, які саме винні, протиправні дії вчинила відповідачка, які призвели до заподіяння відповідної матеріальної шкоди.
Судом першої інстанції не враховано, що  у трудових спорах презумпція вини лежить на роботодавцеві. Наявність винних дій працівника доводить позивач.
За вказаних обставин доводи представника відповідача про незаконність судового рішення є обґрунтованими та такими, що дають підстави для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову.
При розгляді даної справи суд враховує, що нормами ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Висновки колегії суддів апеляційної інстанції  в повній мірі узгоджуються  з позицією Верховного Суду висловленою в постановах   від 13.05.2020 року у справі №752/16121/17, від 11.11.2020 року у справі №333/7160/17, від 25 квітня 2019 року у справі  № 363/1689/17 та  від 07 лютого 2019 року у справі № 363/1400/16-ц
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням  вимог чинного законодавства та повинно бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі, доводи якої є бунтованими.
Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи  на новий розгляд  змінює рішення  або ухвалює нове, цей суд відповідно  змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на вказане з позивача на користь відповідачки  необхідно стягнути  понесені нею при подачі апеляційної скарги судові витрати в сумі 2646,00грн.
Повний текст постанови виготовлено 21 грудня  2020 року.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2   - ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 18 червня 2020 року скасувати.
В задоволенні позовних вимог Підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м. Маріуполя до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником відмовити.
З Підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» м. Маріуполя на користь ОСОБА_2 стягнути  судові витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 2643,00грн.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Касаційна скарга подається безпосередньо до  суду касаційної інстанції.

Головуючий:        Т.І. Биліна

Судді:         Є.Є. Мальцева

          С.А. Попова