ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8576/19                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 листопада 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                                   Бєлової Л.В.
суддів:                                                            Аліменка В.О., 
                                                                      Кучми А.Ю.   

за участю секретаря судового засідання:            Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Вищої ради правосуддя на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом Судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до Голови Печерського районного суду міста Києва Козлова Руслана Юрійовича, треті особи: Печерський районний суд міста Києва, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в м.Києві про встановлення відсутності компетенції, 

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просила встановити відсутність компетенції (повноважень) голови Печерського районного суду міста Києва видавати наказ про звільнення судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади за відсутності колективного рішення зборів суддів Печерського районного суду міста Києва щодо питання звільнення судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади.
  В подальшому,   позивачем до суду першої інстанції подано заяву у якій просила встановлення заборони голові Печерського районного суду міста Києва та/або його заступникам, керівнику апарату Печерського районного суду міста Києва та будь-яким іншим працівникам Печерського районного суду міста Києва вчиняти дії та приймати рішення у будь-якій формі, направлені на відрахування судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 зі штату Печерського районного суду міста Києва.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2019 року заяву судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову задоволено. Заборонено голові Печерського районного суду міста Києва та/або його заступникам, керівнику апарату Печерського районного суду міста Києва та будь-яким іншим працівникам Печерського районного суду міста Києва вчиняти дії та приймати рішення у будь-якій формі, направлені на відрахування судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 зі штату Печерського районного суду міста Києва, до набрання законної сили судовим рішенням в даній адміністративній справі.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Вищою радою правосуддя подано апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції не дотримано критерію домірності (пропорційності), порушено норми процесуального права. 
Апелянт вказує, що забезпечуючи позов у цій справі шляхом заборони посадовим особам Печерського районного суду міста Києва вчиняти дії та приймати рішення у будь-якій формі, направлені на відрахування судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 зі штату Печерського районного суду міста Києва на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 11 квітня 2019 року № 1125/0/15-19, суд першої інстанції фактично вийшов за межі суддівської дискреції, оскільки питання припинення повноважень судді не лежить у площині правовідносин позичава та голови суду, а отже, забезпечення позову не має жодного зв`язку до предмету позовної вимоги про встановлення наявності чи відсутності компетенції. 
Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Указу Президента України від 23.08.2012 року № 484/2012 ОСОБА_1 призначено на п`ять років на посаду судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області.
Указом Президента України від 23.05.2013 року № 301/2013 ОСОБА_1 переведено на роботу на посаді судді Печерського районного суду міста Києва.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 11.04.2019 року № 1125/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва за вчинення істотного дисциплінарного проступку» суддю ОСОБА_1 звільнено з посади судді Печерського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
Наказом голови Печерського районного суду міста Києва від 10.05.2019 року №228-к/2019 ОСОБА_1 відраховано зі штату Печерського районного суду міста Києва з 11.04.2019 року у зв`язку зі звільненням з посади судді за вчинення істотного дисциплінарного проступку згідно рішення Вищої ради правосуддя від 11.04.2019 року № 1125/0/15-19.
Водночас, наказом голови Печерського районного суду міста Києва від 13.05.2019 року № 229-з/2019 скасовано наказ голови Печерського районного суду міста Києва від 10.05.2019 року №228-к/2019 у зв`язку з перебуванням судді Гладун Христини Анатоліївни на лікарняному. 
Позивач, вважаючи, що правові підстави для її звільнення відсутні, звернулась з даним адміністративним позовом та одночасно із заявою про забезпечення позову до суду. 
Суд першої інстанції задовольнив повністю заяву позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову та зазначив, що вказані заходи забезпечення адміністративного позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, на захист яких подано адміністративний позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Так, відповідно до  статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до частин першої, другої статті 151 КАС України  позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Для застосування заходів забезпечення адміністративного позову обов`язковою умовою є встановлення судом хоча б однієї із таких обставин: 
- існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 
- необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 
- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Згідно з п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008р. N 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення адміністративного позову, першої інстанції вказував, зокрема, що заявником наведено обставини, які у відповідності до норм КАС України дають підстави вважати, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, а невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може призвести до їх порушення. На думку суду, забезпечення адміністративного позову шляхом заборонити голові Печерського районного суду міста Києва та/або його заступникам, керівнику апарату Печерського районного суду міста Києва та будь-яким іншим працівникам Печерського районного суду міста Києва вчиняти дії, направлені на відрахування судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 зі штату Печерського районного суду міста Києва матиме наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, оскільки відповідає предмету адміністративного позову та, водночас, не зумовлює фактичного вирішення спору по суті до закінчення розгляду справи.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне. 
Відповідно до положень  Закону України «Про Вищу раду правосуддя»  та  Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  вирішення питання про звільнення судді з посади віднесено до повноважень Вищої ради правосуддя. На момент звернення позивача до суду з цим позовом рішення Вищої ради правосуддя від 11 квітня 2019 року № 1125/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду міста Києва за вчинення істотного дисциплінарного проступку» не скасоване та було чинним.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої  статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,  голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ.
Разом з тим, згідно частиною другою сттатті 24  Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,  голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.
Таким чином, із зазначеної норми вбачається, що видача головою суду відповідного наказу на підставі акта Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади є не правом голови суду, а його обов`язком.
Разом з тим, наказ голови суду, виданий на виконання акта Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади спрямований на виконання такого акта і констатує лише припинення трудових відносин між судом та суддею.
При цьому відповідно до частини третьої статті 35 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правовсуддя», оскарження рішення Вищої ради правосуддя не зупиняє його виконання, якщо інше не визначено законом.
Аналогічна правова позиція в подібних правовідносинах була викладена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 640/6177/19, до набрання законної сили якої було зупинено провадження у даній справі. 
Частиною першою  статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Відповідно до частини п`ятої  статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частини шостої  статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
На підставі наведеного колегія суддів доходить до висновку, що судом першої інстанції надано неправильну правову оцінку підставам застосування заходів забезпечення адміністративного позову, заявленим у заяві про забезпечення позову, на відповідність їх вимогам частини другої  статті 150 КАС України  та частини третьої  статті 151 КАС України  і, як наслідок, застосовано заходи забезпечення позову, які фактично призвели до зупинення виконання рішення Вищої ради правосуддя.
При цьому, згідно з пунктом 1 частини третьої статті 151 КАС України, не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення актів Вищої ради правосуддя. 
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заяви судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову шляхом встановлення заборони голові Печерського районного суду міста Києва та/або його заступникам, керівнику апарату Печерського районного суду міста Києва та будь-яким іншим працівникам Печерського районного суду міста Києва вчиняти дії та приймати рішення у будь-якій формі, направлені на відрахування судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 зі штату Печерського районного суду міста Києва.
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, порушення норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову - скасуванню.
Керуючись ст.  243,  315,  317,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Вищої ради правосуддя на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2019 року - задовольнити повністю. 
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2019 року - скасувати. 
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - відмовити. 

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст виготовлено 11.11.2020 року

Головуючий суддя                                                                                                                                                                  Л.В. Бєлова

Судді                                                                                                                                                                                                              В.О. Аліменко,

                                                                                                    А.Ю. Кучма