ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" вересня 2020 р.           Справа№ 910/3231/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко О.В.
суддів:            Станіка С.Р. 
          Дикунської С.Я. 

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.
за участю представників згідно протоколу судового засідання від 03.09.2020

розглянув апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (правонаступником якої є Головне управління ДПС у м. Києві) на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 (повний текст рішення складено 25.10.2019)

у справі №910/3231/19 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп - Україна»
до 1. Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві,
2. Головне управління ДПС у м. Києві
про стягнення 816 897,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Аскоп - Україна» (надалі - ТОВ «Аскоп - Україна», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (надалі - відповідач-1), Головного  управління ДПС у м. Києві (правонаступником якої є Головне управління ДПС у м. Києві) (надалі - відповідач-2) про відшкодування шкоди та стягнення 3% річних.
Позов мотивований тим, що внаслідок прострочення повернення позивачеві з Державного бюджету України суми надміру сплаченого грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 2027413,00 грн, йому було заподіяно шкоду у вигляді матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі №910/3231/19 позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто із Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» матеріальну шкоду у розмірі 647   594,95 грн, 3% річних у розмірі 169   302,87 грн та судовий збір у розмірі 2   539,54 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі №910/3231/19 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/3231/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., суддів: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі № 910/3231/19 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.
06.12.2019 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява від Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про усунення недоліків з доказами доплати судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, справу призначено до розгляду.
У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Аскоп-Україна» проти задоволення скарги заперечило, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача-2, а рішення місцевого суду від 21.10.2019 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін.
Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві у своєму відзиві, підтримало доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача-2. Відповідач-1 просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції від 21.10.2019 у справі №910/3231/19 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Крім того, не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, також звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі №910/3231/19 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі №910/3231/19 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.
Оскільки, Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві не виконано вимог ухвали суду від 02.12.2019 про усунення недоліків, апеляційну скаргу відповідача-1 на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі №910/3231/19 повернуто скаржнику.
У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.01.2020 у справі №910/3231/19 визначено для розгляду апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м.Києві колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 справу №910/3231/19 за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 прийнято до провадження визначеним складом суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 замінено відповідача-2 у справі №910/3231/19 - Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві та зупинено апеляційне провадження у справі №910/3231/19 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №910/4590/19.
06.07.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від Головного управління ДПС у м. Києві про поновлення провадження у справі №910/3231/19 та повідомлено суд, що 07.04.2020 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у справі 910/4590/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до 1) Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, 2) Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві, про стягнення грошових коштів. Суд касаційної інстанції дійшов до висновку, що спір щодо вимоги про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 КАС України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020 поновлено апеляційне провадження у справі №910/3231/19 за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (правонаступником якої є Головне управління ДПС у м. Києві) на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019, справу призначено до розгляду на 03.09.2020.
У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 03.09.2020 у справі №910/3231/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Станік С.Р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 справу №910/3231/19 прийнято визначеним складом суду.
У судове засідання 03.09.2020 з`явилися представники позивача та скаржника. Представники відповідача-1 у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась.
Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Представник скаржника у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просили її задовольнити, рішення місцевого господарського суду від 21.10.2019 у справі №910/3231/19 скасувати та прийняти нове рішення суду яким відмовити у задоволенні позову.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі на підстава доводів зазначених у відзиві на скаргу та письмових пояснень, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Представник позивача вважає, що спір у даній справі є приватноправовий та повинен вирішуватись у порядку господарського судочинства.
У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в межах викладених скаржником доводів та вимог, при цьому, рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи 28.04.2016 позивач подав до ДПІ у Дніпропетровському районі ГУ ДФС у місті Києві заяву про повернення на поточний рахунок товариства суми надміру сплаченого грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства в розмірі 2027413,00 грн.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 у справі №826/8216/16 визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку про повернення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Аскоп-Україна» суми надміру сплаченого грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 2027413,00 грн (два мільйони двадцять сім тисяч чотириста тринадцять гривень) та зобов`язано Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві висновок про повернення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Аскоп-Україна» суми надміру сплаченого грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 2027413,00 грн.
Звертаючись з позовом у даній справі № 910/3231/19 позивач вказує, що надміру сплачена сума грошового зобов`язання з податку на прибуток  підприємства в  розмірі 2027413,00 грн йому не повернута з бюджету в зв`язку із бездіяльністю відповідача щодо неподання до органу Державної казначейської служби України відповідного висновку, внаслідок чого з 19.05.2016 порушено право позивача на одержання такої суми.
В зв`язку із простроченням повернення із Державного бюджету України суми надміру сплаченого грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 2027413,00 грн, на думку позивача йому було завдано шкоду у вигляді матеріальних витрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Розмір шкоди за період з 19.05.2016 по 28.02.2019 складає 647   594,95 грн. Крім того, позивач також просив стягнути 3% річних в розмірі 169   302,87 грн за період з 19.05.2016 по 28.02.2019.
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що необхідною підставою для притягнення державного органу до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Так, враховуючи приписи ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції дійшов до висновку, що неправомірність та незаконність дій відповідача-2 підтверджується постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2018 у справі №826/8216/16, яка має преюдиційне значення для розгляду даної справи про відшкодування збитків (інфляційних втрат та 3% річних).
Однак колегія суддів Північного апеляційного господарського суду не може погодитися з вищенаведеними висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Так само кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, що прямо передбачено у ч. 2 ст. 15 ЦК України.
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004, поняття «охоронюваний законом інтерес» що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 203/2501/15-ц.
При цьому, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на важливість визначення юрисдикції, яка підтверджується як закріпленням у Конституції України принципом верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
У рішенні від 22.12.2009 у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту» (аналогічне застосування прецедентної практики ЄСПЛ викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 913/274/19).
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначається Податковим кодексом України.
Відповідно до підпункту 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.
Згідно з підпунктом 17.1.5 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, платнику податків надано право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Згідно з пунктами 43.1 - 43.6 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.
Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.
Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.
Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.
Як встановлено Північним апеляційним господарським судом, Київський апеляційний адміністративний суд, розглядаючи справу № 826/8216/16 та приймаючи рішення про зобов`язання Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві висновок про повернення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Аскоп-Україна» суми надміру сплаченого грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 2027413,00 грн, вирішив публічно-правовий спір, встановивши порушення податковим органом строків повернення суми надміру сплаченого грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств.
Справою адміністративної юрисдикції в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до наведеного у статті 4 КАС України визначення понять: суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.
Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
В ч. 5 ст. 21 КАС України законодавцем передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі про стягнення матеріальної шкоди у вигляді матеріальних витрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та 3% річних, нарахованих у зв`язку з неправомірними діями контролюючого органу з виконання обов`язку повернення суми надміру сплаченого грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Посилається на приписи ст. 536, ч.2 ст.1214 ЦК України та ст. ст. 1173,1174 ЦК України.
При цьому у справі, що розглядається Північним апеляційним господарським судом, заявлені вимоги про стягнення 3 % річних та майнової шкоди від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, які не поєднані з однією з вимог, зазначених у п. п. 1-4 ч. 1 ст. 5 КАС України. 
Однак нарахування інфляційних втрат та річних здійснюється на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних втрат річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних втрат та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Таким чином, вимога про сплату інфляційних втрат та річних процентів є додатковою, а основною - вимога про повернення суми надміру сплаченого грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств. При вирішенні спору про стягнення з бюджету інфляційних втрат та річних процентів, перед судом обов`язково постане питання про наявність заборгованості бюджету з повернення суми надміру сплаченого грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, суму такої заборгованості, строк сплати такої заборгованості та тривалість прострочення, тобто питання, спір щодо яких підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що спір щодо вимоги про стягнення з бюджету інфляційних втрат та річних процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з повернення суми надміру сплаченого грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у п.п. 1-4 ч. 1 ст. 5 КАС України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету з повернення суми надміру сплаченого грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19.
Посилання позивача на те, що вказана правова позиція Великої Палати Верховного Суду суперечить приписам Кодексу адміністративного судочинства України та попереднім висновкам суду, відхиляються судовою колегією, оскільки, надання оцінки відповідності/невідповідності висновків касаційної інстанції не віднесено до дискреційних повноважень суду апеляційної інстанції.
Отже, враховуючи, що пред`явлені у даній справі позовні вимоги є акцесорними, тобто такими, що залежать від основного зобов`язання - стягнення сум заборгованості з повернення суми надміру сплаченого грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, вирішення якого віднесено до компетенції адміністративного суду, судова колегія приходить до висновку про віднесення даного спору до юрисдикції адміністративних судів. Відтак рішення про задоволення позовних вимог прийнято місцевим господарським судом з порушенням порядку визначення предметної юрисдикції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених ст. ст. 226, 231 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Беручи до уваги вищенаведені висновки щодо застосування норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу з наведеними у ній доводами слід залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі № 910/3231/19 - скасувати, а провадження у справі закрити.
В порядку ч. 2 ст. 231 ГПК України роз`яснити позивачу про можливість пред`явлення ним позову до суду адміністративної юрисдикції - Окружного адміністративного суду міста Києва.
Щодо судових витрат зі сплати судового збору суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Клопотань від сторін не надходило.
Керуючись п.1 ч.1 ст.231, ст.ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (правонаступником якої є Головне управління ДПС у м. Києві) на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі №910/3231/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 у справі №910/3231/19 скасувати.
3. Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп - Україна» до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (правонаступником якої є Головне управління ДПС у м. Києві) закрити.
4. Роз`яснити позивачеві, що вирішення цього спору віднесено до  компетенції суду адміністративної юрисдикції. Позивач має право протягом десяти днів із дня отримання копії цієї постанови звернутися до Північного апеляційного господарського суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст підписано після виходу судді з лікарняного. 

Головуючий суддя                                                            О.В. Тищенко 

Судді                                                                                С.Р. Станік

                                                                                С.Я. Дикунська