ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 листопада 2020 року           справа №200/5233/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В.,  секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю позивача особисто, представника відповідача Помалюк І.В., розглянув  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   Головного управління ДПС у Донецькій області  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 р. (у повному обсязі складено 11 серпня 2020 року у м. Слов`янськ) у справі  № 200/5233/20-а (головуючий І інстанції суддя Кошкош О.О.)   за позовом    ОСОБА_1   до   Головного управління ДПС у Донецькій області    про  визнання незаконною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 № Ф-102749-43,
                                            ВСТАНОВИВ:

Позивач 01.06.2020 року звернувся до суду з  позовною заявою до відповідача, в якій просив   визнати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-102749-43 від 05.02.2019 року незаконною та скасувати її; вирішити питання судових витрат (а.с. 1-2).   
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 5 серпня 2020 року у справі № 200/5233/20-а позов задоволено.  
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Донецькій області від 05 лютого 2019 року № Ф-102749-43.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 91-94).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій  просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги  посилається на те, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.  Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Крім того, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську діяльність, та отримують дохід від цієї діяльності. 
Згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість позивача станом на   31.01.2019 року  становить 4454,12 грн. На підставі цих даних було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 року № Ф-102749-43.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав.
Позивач у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги. 
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено, що  позивач   ОСОБА_1 20 жовтня 2010 року отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3618 (а.с. 11).
З 10 листопада 2014 року ОСОБА_1 працює в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дружківської міської ради на посаді юрисконсульта, отримує доходи у вигляді заробітної плати, з якої сплачується єдиний внесок роботодавцем, про що свідчать довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дружківської міської ради від 20 травня 2020 року № 05-35/05, від 22 травня 2020 року № 9 (а.с. 23, 25).
12 вересня 2017 року позивача взято на облік платника податків, платника єдиного внеску, про що свідчать довідка № 1705101400001, повідомлення від 22.09.2017 № 1704108000001 (а.с. 12).
З 02 лютого 2018 року право на заняття адвокатської діяльності зупинено згідно п.1 ч.1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» на підставі заяви адвоката, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с. 13 зв.б.)
05 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області прийнято вимогу № Ф-102749-4, в якій повідомлено, що станом на 31 січня 2019 року  у позивача утворилася недоїмка зі сплати єдиного внеску  і складає 4454,12 грн. (а.с. 11).
Спірним у даній справі є правомірність прийняття відповідачем вимоги  № Ф-102749-43 від 05.02.2019 року  про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 4454, 12 грн.  При цьому спірна  вимога про сплату боргу включала в себе суму, що вже була скасована судовими рішеннями.
Колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції щодо  задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон Закон № 2464 в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.
Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (стаття 1 Закону № 2464).
За змістом пунктів 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Приписами пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464 передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Пунктом 5 статті 8 Закону № 2464-УІ окреслено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
За унормуванням пункту 4 та 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
У відповідності  з частинами 2 та 3 статті 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Пунктом 4 статті 25 Закону № 2464 передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України .
За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи ( п. 63.1, 63.2 статті 63 Податкового кодексу України).
Пунктом 63.5 статті 63 Податкового кодексу України визначено, що всі фізичні особи-платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.
Разом з тим, згідно з пунктом 65.2 статті 65 Податкового кодексу України облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, що передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.
Таким чином, платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, самозайняті особи, в тому числі адвокати. Необхідними умовами для сплати такою особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є здійснення адвокатської діяльності та отримання доходу від такої роботи, оскільки само свідоцтво лише посвідчує право особи на здійснення такої діяльності.
Не є підставою для сплати єдиного соціального внеску і перебування позивача на обліку в органах фіскальної служби, з огляду на те, що взяття на облік у контролюючих органах, зокрема, самозайнятих осіб, здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.
Суд апеляційної інстанції погоджується з  доводами позивача,   що Закон № 2464 не містить норм щодо обов`язку самозайнятої особи сплачувати єдиний соціальний внесок за себе самостійно у разі, коли така особа не веде індивідуальну діяльність, а працевлаштована як найманий працівник за трудовим договором і єдиний внесок за неї сплачує роботодавець, що також кореспондується з нормами Податкового кодексу України.
Під час розгляду справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 у період, за який нараховано єдиний внесок, перебував у трудових відносинах з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дружківської міської ради, отримував заробітну плату, з якої відраховано до бюджету єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується відповідачем та підтверджується довідкою про доходи від 22.05.2020 № 9 (а.с. 26).
Доказів того, що позивач, будучи найманим працівником, отримував дохід від безпосереднього зайняття адвокатською діяльністю, суду не надано.
Наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.
При розгляді даної справи суд враховує висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 160/3114/19, відповідно до якого "особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення норм Закону № 2464 - VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають у трудових відносинах межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску".
За правилами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, суд зазначає, що сума недоїмки у розмірі 4454,12 грн., що визначена у вимозі № Ф-102749-4 від 05.02.2019 є складовою частиною суми недоїмки, яка зазначена у вимозі № Ф-102749-4 від 08.11.2018. При цьому вимога № Ф-102749-4 від 08.11.2018 скасована у повному обсязі  рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у справі № 200/1167/19-а, яке набрало чинності 10 червня 2019 року (а.с. 5-8). 
За унормуванням ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
На підставі викладеного суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції та вважає обґрунтованими вимоги   ОСОБА_1 щодо визнання спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки)  від 05.02.2019 № Ф-102749-43   протиправною та її скасуванню.
З урахуванням вищевикладеного,  суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи  апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 205, 308, 310, 313, 315,  316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,
   
                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   Головного управління ДПС у Донецькій області  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 р.    -   залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 р.   у справі  № 200/5233/20-а -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 25 листопада 2020 року.

Головуючий  суддя                                                                         Г.М. Міронова                   
Судді                                                                                                А.В. Гайдар                                                                                                                                                  
                                                                                                         І.В. Геращенко