ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

28 грудня 2020 року
м. Харків

справа №641/4426/20
провадження № 22-ц/818/4997/20
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Альфа Банк» 
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи  цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року, постановлене під головуванням судді Колодяжної І.М., в залі суду в місті Харкові, -
в с т а н о в и в:
У червні 2020 року Акціонерне товариство «Альфа Банк»  звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства « Альфа -Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 89892 грн. 49 коп. та судовий збір у розмірі 2102 грн., всього на суму 91994 грн. 49 коп.. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
        Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права; вказує, що в ухвалі суду першої інстанції про відкриття провадження суддею визначений п`ятнадцятиденний термін для подання заперечень на позов з дня вручення даної ухвали. Відповідач отримала копію ухвали 24.07.2020 року, а отже п`ятнадцятиденний термін закінчується 08.08.2020 року та оскільки ця дата припадає на суботу - вихідний день, у зв`язку з цим останнім днем подання заперечень є 10.08.2020 року. Проте не дотримавшись встановлених строків судом першої інстанції 29.07.2020 року було прийнято рішення щодо повного задоволення позовних вимог АТ «Альфа-Банк». Зазначає, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи, хоча вона заявляла клопотання про участь в судовому засіданні. У зв`язку з цим вважає, що суд першої інстанції позбавив відповідача права на захист. Також зазначає, що до січня 2019 року вона нею була виплачена більша частина кредитних зобов`язань і претензій або зауважень з боку позивача не надходило. Останній платіж відповідачем був здійснений 30.01.2019 року у розмірі 21000 грн. Проте починаючи з лютого 2019 року її доходи знизились і вона не мала можливості вчасно здійснювати платежі, але від своїх зобов`язань не відмовлялась. Коли АКБСР «Укрсоцбанк» перестав існувати відповідач звернулась на гарячу лінію банку та її було повідомлено про те, що найближчим часом з нею зв`яжуться представники банку для внесення змін до договору. Проте до цього часу ніяких повідомлень, листів, претензій від банку не надходило. Також зазначає, що у банка відсутнє офіційне повідомлення відповідача щодо правонаступництва, або додаткової угоди про зміну кредитора з АКБСР «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк». Крім того відповідач вважає, завищеною суму відсотків визначену в позові. Зазначає, що вона є особою передпенсійного віку та їй дуже тяжку знайти офіційну роботу за фахом, у зв`язку з цим не може одразу погасити всю суму боргу та просить Також вважає що строк позовної давності щодо стягнення неустойки сплинув.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог банку.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 18.12.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №845/1-27/17/10/7-102 . 
Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено — АТ «Укрсоцбанк»).
Відповідно до умов вищевказаного Кредитного Договору, Банк зобов`язується надати Відповідачу кредитні кошти у розмірі 425950,00 грн., а Відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. 
У порушення умов Кредитного договору, Відповідач , свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 26.05.2020 року має прострочену заборгованість у розмірі 89892 грн., а саме: за кредитом – 62801,48 грн., за відсотками – 16090,80 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 6809,10 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 2598,28 грн, інфляційні витрати за кредитом – 1199,06 грн., інфляційні витрати за відсотками 393,77 грн. 
       Як на підставу позовних вимог, Акціонерне товариство «Альфа Банк»   посилалось на те, що загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення від 15 жовтня 2019 року № 5/2019 про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 18.12.2007 року, укладеного з АКБСР «Укрсоцбанк» належним чином не виконує, тому наявні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором  в розмірі 89892 грн.. 
Згідно зіст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України).
Згідно зіст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до ч. 1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За змістомст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1ст.204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписамист.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частини 1, 3ст. 509 ЦК України).
Згідно з ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Тобто для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі стоків, зокрема щодо сплати процентів за прострочення виконання.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Матеріали справи свідчать про те, що згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 18.12.2007 року у відповідача ОСОБА_1 станом на 26.05.2020 року виникла заборгованість у розмірі 89892 грн..
Факт наявності заборгованості відповідачкою не спростований.
При цьому належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачка суду не надала.
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.
Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції прав відповідача у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження є безпідставним, оскільки відповідно до положень ст. ст. 274, 277, 279 ЦПК України, з урахуванням характеру спірних правовідносин у справі, суд ухвалив провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного, при цьому вимог цивільного процесуального права судом першої інстанції порушено не було. Розгляд справи судом до отримання відзиву на позовну заяву відповідача не спростовує висновок суду щодо обґрунтованості позовних вимог.
Також посилання апелянта на те, що у банка відсутнє офіційне повідомлення відповідача щодо правонаступництва, або додаткової угоди про зміну кредитора з АКБСР «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» колегією суддів не приймається та висновків суду не спростовує. 
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна
Судді:                                                                    С.С. Кругова
Н.П. Пилипчук