ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 р.	Справа № 480/836/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання  Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного  управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції А.Б. Діска) від 31.03.2020 року (повний текст рішення складено 31.03.20 року) по справі № 480/836/20
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного  управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив стягнути на відшкодування майнової шкоди - заборгованість по пенсійним виплатам за період з 01.01.1996 по 01.11.2018 в сумі 27 378,51 грн., заподіяної протиправною бездіяльністю відповідача. 
В обґрунтування позову зазначив, що перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області, пенсія призначена відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб”. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 по справі №818/240/18 визнано противоправними дії відповідача про відмову у перерахунку складової пенсійної виплати - основного розміру пенсії 55% грошового забезпечення при звільненні з органів внутрішніх справ за станом здоров`я з 01.01.1996 та зобов`язано здійснити перерахунок складової пенсійної виплати - основного розміру пенсії 55% грошового забезпечення при звільненні з органів внутрішніх справ за станом здоров`я з 01.01.1996. При зверненні до відповідача із заявами про виконання рішення суду, йому було надано інформацію, що згідно розрахунку виплаті підлягає 27378,51 грн., а виплата буде здійснена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 "Питання погашення заборгованості з питань пенсійних виплат за рішенням суду" (далі - Постанова №649). Проте, оскільки вказана постанова КМУ скасована у судовому порядку, у відповідача відсутні підстави для невиплати заборгованості.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31.03.2020 року позов задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області виплатити позивачу перераховану на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 по справі №818/240/18 пенсію за період з 01.01.1996 по 15.08.2018.
У задоволенні інших вимог відмовлено.
Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що оскількинарахована позивачу на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 по справі №818/240/18 сума пенсії за період з 01.01.1996 по 15.08.2018  буде виплачена у порядку визначеному постановою КМУ №649, то відсутні підстави для виплатити позивачу вказаних сум на підставі судового рішення. Також зазначив, що позовні вимоги в даній справі вже були предметом розгляду іншої судової справи.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивач надав клопотання, в якому просив провести розгляд справи без його участі.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. (далі – КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області як отримувач пенсії, яка йому призначена з 01.01.1996 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" за вислугу років в розмірі 50% грошового забезпечення. 
05.01.2018 року позивач звертався із заявою до ГУ ПФУ в Сумській області, у якій просив здійснити йому перерахунок складової пенсійної виплати - основний розмір пенсії 55% грошового забезпечення за вислугу 20 років при звільненні за станом здоров`я з 01.01.1996.
Листом від 18.01.2018 №35/К-11 відповідач відмовив у здійсненні перерахунку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 по справі №818/240/18 визнано противоправними дії ГУ ПФУ в Сумській області про відмову у перерахунку ОСОБА_1 складової пенсійної виплати - основного розміру пенсії 55% грошового забезпечення при звільненні з органів внутрішніх справ за станом здоров`я з 01.01.1996 та зобов`язано ГУ ПФУ в Сумській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок складової пенсійної виплати - основного розміру пенсії 55% грошового забезпечення при звільненні з органів внутрішніх справ за станом здоров`я з 01.01.1996. 
Рішення набрало законної сили 16.08.2018.
На виконання рішення суду позивачу у жовтні 2018 року проведено перерахунок пенсії, що підтверджується розрахунком (а.с.13-15). Розмір пенсії з 01.01.1996 по теперішній час становить 60 % від розміру грошового забезпечення (50% + 5 % за станом здоров`я + 5 % ЧАЕС).
З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами від 17.09.2018, 01.10.2018, 18.10.2018, 08.11.2018, 23.09.2019 щодо перерахунку та виплати перерахованої пенсії (а.с. 7, 9, 12, 16, 21).
На вказані звернення відповідач, крім іншого, повідомляв позивача, що з 01.01.1996 йому здійснено перерахунок розміру пенсії на виконання рішення суду від 12.07.2018 у справі №818/240/18 (а.с.6,8,10,12,22-23).
Також, після набрання законної сили рішенням у справі №818/240/18, позивачу було видано виконавчий лист 16.11.2018, на підставі якого відкрито виконавче провадження №58056199 (а.с.19). 
Під час виконання даного виконавчого провадження листом від 28.01.2019 №827/03.2-07 відповідач повідомив відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, що було здійснено перерахунок пенсії на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 у справі №818/240/18 у жовтні 2018 року, розмір пенсії після перерахунку становить 11650,53грн. Також було повідомлено, що пенсію у новому її розмірі та доплату за період з 16.08.2018 (з дня набрання рішенням законної сили) по 31.10.2018 в сумі 2407,3 грн. забезпечено у листопаді 2018 року. Кошти за період з 01.01.1996 по 15.08.2018 будуть перераховані згідно Постанови № 649 (а.с.20).
Вважаючи, що відповідач безпідставно не виплатив заборгованість за період з 01.01.1996 по 15.08.2018, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області виплатити позивачу перераховану на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 по справі №818/240/18 пенсію за період з 01.01.1996 по 15.08.2018.
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Стаття 14 КАС України визначає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі “Шмалько проти України”, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі “Валерій Фуклєв проти України” від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі “Шмалько проти України” від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України” від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі “Apostol v. Georgia” від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
Колегія суддів зазначає, що дійсно рішенням суду по справі №818/240/18  не було зобов`язано відповідача здійснити виплату пенсії, що мала бути перерахована.
Разом з тим, основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Відмова пенсійного органу у проведенні позивачу виплати пенсії в перерахованому розмірі порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном. Оскільки чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення Європейського суду у справі “Кечко проти України” від 08 листопада 2005 року).
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 серпня 2019 року у зразковій справі №160/3586/19, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.
Крім того, Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).
Доводи апелянта про те, що виплата донарахованої за рішенням суду суми за період з вересня 2017 по 04.06.2019 року здійснюється з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, є неприйнятними з огляду на набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 по справі №640/5248/19, якою рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 року змінено, а пункт 2 резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції: "Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду". 
Отже, на даний час у відповідача по справі відсутні підстави для невиплати позивачу заборгованості з пенсійних виплат із застосуванням приписів постанови КМУ № 649, що втратила чинність.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право позивача на отримання пенсії є порушеним.
Згідно ст.8, 10 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у   статті 1-2   цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.
Кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України (ч.2 ст. 72 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”).
Статтею 73 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що кошти Пенсійного фонду використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду. Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити виплату, перерахованої на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 по справі №818/240/18 пенсії за період з 01.01.1996 по 15.08.2018.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що позовні вимоги в даній справі вже були предметом розгляду по справі №480/594/19, оскільки фактичною підставою для звернення до суду із вимогами по вказаній справі слугувала незгода позивача із бездіяльністю ГУ ПФУ в Сумській області щодо не вчинення заходів щодо виконання рішення суду від 12.07.2018 у справі №818/240/18, з приводу примусового виконання якого виданий виконавчий лист.Тобто, досліджувалось питання саме виконання рішення суду, а не виплати заборгованості пенсійних виплат, що виникла після перерахунку пенсії на підставі вказаного судового рішення. 
Оскільки  у даній справі заявлені позовні вимоги пов`язані із невиплатою відповідачем суми перерахованої пенсії, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дані позовні вимоги є відмінними від тих, що підлягали розгляду у справі №480/594/19.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
При цьому, з урахуванням положень ст. 308 КАС України, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не підлягає апеляційному перегляду, оскільки не оскаржується жодною із сторін.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (№ 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (№ 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного  управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.03.2020 року по справі №480/836/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  17.12.2020 року