ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/401/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Разюк Г.П.,
суддів: Головея В.М., Колоколова С.І., 
при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників сторін : 
від позивача – директора Луганського В.О. згідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та паспорту серії КЕ №547776 від 05.02.1997; 
від відповідача – Подуфалової І.В в порядку самопредставництва за положенням про структурний підрозділ від 05.02.2018, посадовою інструкцією від 11.04.2019 та  довіреністю № 23 від 02.01.2020;   
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства “Морський торговельний порт “ЧОРНОМОРСЬК”
на рішення Господарського суду Одеської області від 16.07.2020, проголошене о 14:52:51 суддею Демешиним О.А. у м. Одесі, повний текст якого складено та підписано 24.07. 2020
у справі № 916/401/20
за первісним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю “СЕЛЕНА ТРЕЙД”
до скаржника
про стягнення 192  616,43 грн. 
та за зустрічним позовом Державного підприємства “Морський торговельний порт “ЧОРНОМОРСЬК”
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “СЕЛЕНА ТРЕЙД”
про визнання договору недійсним,
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) “СЕЛЕНА ТРЕЙД” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства (далі – ДП “МТП) “ЧОРНОМОРСЬК” про стягнення 192616,43 грн., з яких: 187  500 грн. боргу; 539,38   грн. 3% річних та 4   577,05   грн. пені. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.
Обґрунтовуючи позовні вимоги товариство зазначило про неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору надання послуг з оренди ваг №19/126-ОЗ, зокрема в частині оплати оренди ваг за період з листопада 2019 по січень 2020. 
У березні 2020 року до місцевого господарського суду надійшов зустрічний позов ДП «МТП “ЧОРНОМОРСЬК” до ТОВ “СЕЛЕНА ТРЕЙД” про визнання договору № 19/126-ОЗ від 14.05.2019 недійсним з моменту його укладання, який був прийнятий судом до сумісного розгляду з первісним позовом.
Позивач за зустрічним позовом посилаючись на ст. 202, 203, 207, 238, 244, 239, 204, 235, 215, 236 ЦК України просив визнати зазначений договір недійсним з моменту його укладання, оскільки він підписаний особою не уповноваженою на підписання зазначеного виду договору.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.07.2020 первісний позов задоволено повністю з підстав його обґрунтованості та стягнуто з ДП «МТП “ЧОРНОМОРСЬК” на користь ТОВ “СЕЛЕНА ТРЕЙД” 187  500 грн. боргу; 4  577,05 грн. пені, 539,38 грн. 3% річних та 2   889,25 грн. судового збору. У задоволені зустрічного позову відмовлено з огляду на те, що в даному випадку мало місце подальше схвалення правочину в розумінні ст. 241 ЦК України, що унеможливлює визнання такого правочину недійсним з підстав перевищення повноважень особи, що його підписала.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, відповідач за первісним позовом звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов 
На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
Зокрема скаржник вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки довіреності №33 від 02.01.2019Ю, на підставі якої було підписано договір №19/126-ОЗ від 14.05.2019 та тому факту, що вона не уповноважувала в. о заступника директора з матеріально-технічного постачання та закупівель Філіпова Ю.В. на укладення договорів оренди.
За твердженням апелянта місцевий господарський суд не надав належної оцінки і тому факту, що акт приймання-передачі також підписано не уповноваженою особою та не надав оцінки листам від 07.05.2020 №ДМ5-07/332 та №1016/15-04-02-07 від 15.05.2020, якими підтверджується відсутність «об`єкту оренди» на території ДП «МТП «Чорноморськ».
Також апелянт стверджує, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку, що відповідачем було схвалено спірний правочин, тоді як усі документи, які можуть свідчити про подальше схвалення правочину, підписані особами, які діяли всупереч інтересам ДП «МТП «Чорноморськ».
Крім того, скаржник вважає, що позивачем за первісним позовом не доведено наявність заборгованості ДП «МТП «Чорноморськ» та матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про існування заборгованості, заявленої до стягнення. При цьому апелянт звертає увагу суду на те, що наявні в матеріалах справи рахунки №11 від 30.11.2019 та №12 від 31.12.2019 не мають відношення щодо надання послуг за спірним договором, оскільки видані на виконання іншого договору, а лист яким вони нібито були направлені відповідачу взагалі датований датою на декілька місяців раніше, ніж дата їх виставлення, а отже не є належними доказами. Крім того, апелянт зазначає, що акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2019 взагалі не має дебіторської заборгованості відповідача перед позивачем за первісним позовом, а відтак також безпідставно був прийнятий судом першої інстанції до уваги.
Позивач за первісним позовом надав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2019 між ТОВ “СЕЛЕНА ТРЕЙД” та ДП “МТП “Чорноморськ” укладено Договір надання послуг з оренди ваг № 19/126-ОЗ.
Пунктом 1.1 Договору встановлено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендарю, а Орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування “об`єкт оренди”, що належить Орендодавцю на праві власності. Перелік обладнання, що передається Орендарю в тимчасове платне користування наведено у Додатку 2 до Договору, який є його невід`ємною частиною. Згідно вищезазначеного додатку “об`єктом оренди” є ваги вагонні двоплатформні ТВВ-150.
Пунктом 1.2 Договору наведена характеристика “об`єкт оренди”:
1.2.1. Призначення “об`єкт оренди” - для зважування в статиці залізничних вагонів. Ваги вагонні повинні відповідати вимогам ДСТУ EN 45501:2007, ДСТУ OIML R 106-1:2008. Виготовлені згідно вимог інструкції про порядок засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої МІУ від 31.07.2012 № 442 та відповідає технічним умовам ТУ У 29.2-32126739.004-2004, що узгоджені з відповідними службами “Укрзалізниці”.
Ваги ТВВ повинні відповідати затвердженому типу, зареєстрованому в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за № У1921-15.
1.2.2.Стан “об`єкт оренди” на момент подачі в оренду: обладнання вживане, в робочому стані, придатне для користування за призначенням.
1.2.3. На момент укладання договору “об`єкт оренди” повинен бути повіреним та мати відповідні свідоцтва.
Метою оренди за цим договором є використання “об`єкта оренди” Орендарем у господарській діяльності за цільовим призначенням, надання Орендарем послуг іншим суб`єктам господарської діяльності, в т.ч. Орендодавцю з переважування вагонів з вантажами.
Пунктом 3.1 Договору встановлено, що прийом-передача “об`єкта оренди” в орендне користування здійснюється за актом прийому-передачі уповноваженими представниками сторін договору. Відповідно до п. 3.3 “об`єкт оренди” вважається переданим в орендне користування з моменту підписання Сторонами акта приймання- передачі.
Розділом 4 Договору встановлено термін оренди, який становить 12 місяців від дати прийому “об`єкта оренди” в орендне користування Орендарем за Актом приймання-передавання.
Розділом 5 Договору визначено орендну плату та порядок розрахунків за договором. Відповідно до п. 5.1 розмір орендної плати за 1 місяць оренди становить 62   500 грн. Пунктом 5.1.1 визначено, що загальна вартість орендної плати за 1 календарний рік оренди майна становить 750   000 грн.
Згідно до п.5.2 Договору, Орендар щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за звітним, оплачує Орендодавцю орендну плату на підставі виставленого Орендодавцем рахунку.
Згідно з п.5.3 Договору сторони щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за звітним, підписують Акт виконаних робіт. У випадку, якщо Орендар не підписав Акт виконаних робіт до 05 числа звітного місяця і не надав в цей же термін мотивовану відмові від підписання Акту виконаних робіт, послуги з оренди вважаються автоматично прийнятими, а Акт виконаних робіт підписаним Орендарем.
Орендна плата, відповідно до п.5.4 договору, сплачується безготівковими платежами на поточний рахунок Орендодавця не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним.  
14.05.2019 відповідач прийняв від позивача об`єкт оренди за Актом прийому-передачі.
Відповідно до договору, позивач виставив відповідачу рахунки за період оренди листопад-грудень 2019 року, січень 2020 року на загальну суму 187   500 грн.: рахунок №11 від 30.11.2019 на суму 62   500 грн., рахунок №12 від 31.12.2019 на суму 62   500 грн. та рахунок №1 від 31.01.2019 на суму 62   500 грн., разом з тим грошові кошти по цим актам відповідач позивачу не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача за первісним позовом до суду про їх стягнення, а також штрафних санкцій.
Проте, відповідачем подано зустрічний позов про визнання недійсним договору № 19/126-ОЗ від 14.05.2019, на якому ґрунтуються вимоги первісного позивача, через те, що він підписаний особою, не уповноваженою на підписання зазначеного виду договору, а саме в.о. заступника директора з матеріально - технічного постачання та закупівель Філіповим Ю.В. на підставі довіреності від 02.01.2019 №33, за якою йому не надавались відповідні повноваження.
Як вказує ДП «МТП “ЧОРНОМОРСЬК” в обґрунтування зустрічного позову, згідно довіреності 02.01.2019 № 33 в.о. заступника директора з матеріально - технічного постачання та закупівель було уповноважено укладати (в тому числі підписувати) в порядку, установленому чинним законодавством та локальними актами від імені підприємства всі, незаборонені чинним законодавством України, витратні договори на закупівлю Підприємством будь-яких товарів, робіт та послуг та доходні договори за виключенням договорів з основної діяльності, про спільну діяльність, договорів оренди, договорів про встановлення сервітуту, інвестиційних договорів управління, договорів комісії, договорів доручення та інших договорів, укладання яких згідно з чинним законодавством України здійснюється на підставі погодження уповноваженого органу управління та рішення КМУ.Тобто, довіреність від 02.01.2019 № 33, видана в.о. заступнику директора з матеріально-технічного постачання та закупівель, містила чіткі обмеження щодо укладання договорів оренди. Також і Акт приймання-передачі залізничних ваг № 3 за договором № 19/126-03 від 14.05.2019 підписаний Медведиком О.Ф., який обіймає посаду в.о. заступника директора з експлуатації і його не було уповноважено підписання зазначеного документу шляхом видачі довіреності.
Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції щодо зазначеного з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є законодавчо встановленою підставою для визнання такого правочину недійсним.
Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. 
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази повинні бути належними та допустимими. 
Дійсно, спірний договір від імені ДП «МТП “ЧОРНОМОРСЬК” було підписано в.о. заступника директора з матеріально-технічного постачання та закупівель Філіповим Юрієм Володимировичем на підставі довіреності від 02.01.2019 № 33.
При цьому з доданої до зустрічного позову копії вищевказаної довіреності вбачається, що Філіпову Ю.С., серед іншого, були надані повноваження укладати (в т.ч.) підписувати в порядку, установленому чинним законодавством та локальними актами від імені Підприємства всі, не заборонені чинним законодавством України, витратні договори на закупівлю Підприємством будь-яких товарів, робіт, послуг (зокрема, але не виключно договорів, що укладаються в порядку, передбаченому Законом України „Про публічні закупівлі”) та доходні договори за виключенням договорів основної діяльності, про спільну діяльність, договорів оренди, договорів про встановлення сервітуту, інвестиційних договорів управління, договорів комісії, договорів доручення та інших, укладання яких згідно з чинним законодавством України здійснюється на підставі погодження уповноваженого органу та рішення Кабінету Міністрів України. 
Таким чином у в.о. заступника директора з матеріально-технічного постачання та закупівель  Філіпова Ю. В. дійсно не було повноважень на укладення спірного договору.
Разом з тим за приписами ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.
При цьому, законодавець не ставить схвалення правочину в обов`язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.
Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з наявної в матеріалах справи копії Акту звірки взаємних рахунків станом на 31.12.2019 між ДП “МТП “Чорноморськ” та ТОВ “СЕЛЕНА ТРЕЙД” за договорами №18/83-А (23.03.2018) та №19/126-оз (14.05.2019), відповідачем здійснювались оплати саме по спірному договору: за платіжними дорученнями: №1810 від 12.07.2019 на суму 62  500  грн.; № 1811 від 15.09.2019 на суму 20  000  грн.; №2007 від 29.07.2019 на суму 22  500  грн.; №728 від 12.09.2019 на суму 62  500  грн.; №2818 від 10.10.2019 на суму 62  500  грн.; № 2817 від 1010.2019 на суму 62  500  грн., №2124 від 12.11.2019 на суму 62  500  грн, також в матеріалах справи наявні Акти наданих послуг від 30.06.2019 №7; від 31.07.2019 №8; від 31.08.2019 №8/1; від 30.09.2019 №9 та від 31.10.2019 №10.
Таким чином, приймаючи до уваги наявність посилань у платіжних дорученнях саме на договір №19/126-оз від14.05.2019, здійсненням відповідачем вищевказаних оплат підтверджується наступне схвалення ДП МТП “ЧОРНОМОРСЬК” оспорюваного правочину.
Крім того, здійсненням вказаних оплат спростовуються твердження апелянта про те, що об`єкт оренди вищевказаного договору (ваги вагонні двоплатформні ДВВ-150) ДП «МТП “ЧОРНОМОРСЬК” в оренду не приймався, оскільки особа ( ОСОБА_1 ), що підписала Акт приймання-передачі залізничних ваг №3 від 14.05.2019 за договором надання послуг з оренди залізничних ваг №19/126-ОЗ від 14.05.2019, не мала повноважень на підписання цього Акту, а також доводи апелянта про відсутність «об`єкту оренди» на території ДП «МТП «Чорноморськ».
Отже матеріалами справи підтверджено, що спірний Договір виконувався відповідачем, що з урахуванням положень ст. 241 ЦК України унеможливлює визнання такого правочину недійсним з підстав перевищення повноважень особи, що його підписала, а відтак місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні зустрічного позову про визнання спірного договору недійсним.
Крім того, місцевим господарським судом цілком правомірно задоволено позовні вимоги позивача за первісним позовом.
Господарський договір, відповідно до ст.173 Господарського кодексу України  - є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов`язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті - ЦК України). 
Зобов`язанням, згідно ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, вико-нати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного Виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. 
Матеріалами справи підтверджено, що 14.05.2019 з моменту укладення договору - між сторонами виникли відносини оренди (найму), оскільки такі відповідають визначенню, передбаченому ст.759 ЦК України - за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні положення містять ч.ч. 1, 6 ст.283 ГК України.
Розглядаючи дану справу, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до статті 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Так, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, згідно ч.1 ст.762 ЦК України.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач за первісним позовом заявив до стягнення з відповідача борг з оренди ваг за листопад, грудень 2019 та січень 2020 років у загальній сумі 187  500грн. у відповідності до умов п.5.1.-5.4. укладеного між сторонами договору приймаючи до уваги встановлені цими умовами: щомісячний розмір орендної плати в розмірі 62  500грн., строки оплати не пізніше 10-го числа, наступного за звітним та автоматичне прийняття відповідачем наданих послуг з оренди ваг у разі не підписання актів та ненадання мотивованої відмови від підписання цих актів до 5-го числа звітного місяця. 
На підтвердження виконання своїх обов`язків за укладеним між сторонами договором позивачем було надано і копії супровідних листів вих.30-11 від 02.12.2019 та вих. 31-12 від 08.11.2020 про направлення відповідачу рахунків №11 від 30.11.2019 і №12 від 31.12.2019, кожний на суму 62  500  грн. та актів згідно договору №19/126-ОЗ на оплату за оренду залізничних ваг. Крім того, лист вих.03-02 від 03.02.2020, яким позивач направив відповідачу повторно вищевказані рахунки та рахунок №1 від 31.01.2020  на оплату оренди ваг за січень 2020 року.
ДП «МТП “ЧОРНОМОРСЬК” не надано доказів здійснення платежів в погашення боргу за спірний період, враховуючі зазначені обставини місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог ТОВ“СЕЛЕНА ТРЕЙД” в частині стягнення з відповідача боргу в розмірі 187  500грн. 
Доводи апелянта про те, що наявні в матеріалах справи рахунки №11 від 30.11.2019 та №12 від 31.12.2019 не мають відношення до надання послуг за спірним договором, оскільки видані на виконання іншого договору, колегія суддів відхиляє оскільки договір, на якій міститься посилання у цих рахунках, не є чинним, а існування будь-якого іншого, укладеного між сторонами договору, відповідачем не доведено, що свідчить про те що відповідні рахунки видані саме на виконання спірного договору, крім того вони містять і відповідні посилання на нього.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)
За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 9.3. Договору встановлено, що за прострочення платежів за орендне користування “об`єктом оренди”, встановлених в п.5.1 цього договору, Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Також згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.  
Здійснивши перевірку розміру заявлених та стягнутих з ДП «МТП “ЧОРНОМОРСЬК” сум пені і 3% річних, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розрахунок останніх є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення 539,38  грн 3% річних та 4  577,05  грн. пені підлягають задоволенню.
Отже твердження скаржника про те, що позивачем за первісним позовом не доведено наявність заборгованості ДП «МТП “ЧОРНОМОРСЬК” та матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про існування заборгованості, заявленої до стягнення, не знайшли свого підтвердження, а тому відхиляються як необґрунтовані.
Згідно до ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 236 ГПК України із всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.
За таких обставин рішення Господарського суду Одеської області від 16.07.2020 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ДП «МТП “ЧОРНОМОРСЬК” – без задоволення.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати скаржника по сплаті судового збору за її подання і розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 16.07.2020 у справі №916/401/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства “Морський торговельний порт “ЧОРНОМОРСЬК” – без задоволення.
Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст. 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 22.10.2020 о 17.15.          

Головуючий суддя                                                             Г.П. Разюк         

Суддя                                                                                   В.М. Головей
        
          Суддя                                                                                   С.І. Колоколов