ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 р. 	Справа № 520/68/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕДДИНГ" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Мінаєва К.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.03.20 року по справі № 520/68/20
за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕДДИНГ"  
до           Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області                   
про визнання протиправними та скасування постанови і припису,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕДДИНГ" (далі-позивач), звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд:
визнати протиправними та скасувати постанови про накладення стягнень № 5.0-189 від 28.11.2019 та №5.0-05 від 23.01.2020 Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області; 
визнати протиправним і скасувати припис до Акту №3329 від 25.11.2019 р. про виконання законних вимог щодо усунення порушень законодавства про захист прав споживачів, прийнятий відповідачем.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕДДИНГ", не погодившись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. 
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначає, що підприємством не порушено вимоги законодавства, судом першої інстанції не враховано докази, що свідчать про відсутність порушень, зокрема, що інформація про гарантійній терміни взуття (текст КМУ №172 від 19.03.1994)  знаходилася в куточку спожива, у приміщені магазину  розміщені таблиці  із зазначенням розмірів одягу та головних уборів, що застосовуються в різних країнах, а також міжнародних символів догляду за одягом та білизною, інформація про виробника і про особу, яка задовольняє претензії споживачів,  доводиться до відома споживачів, про що свідчать  ярлики на товари та їх зміст, також зазначають про неправомірність застосовування відповідачем одночасного складання припису та застосування штрафу. 
Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволенні, а рішення суду першої інстанції без змін. 
В обґрунтування якого зазначає, що на час проведення перевірки зазначені в приписі та постанові порушення були наявні. Надані позивачем докази та пояснення не спростовують факту виявлених порушень. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України  справа розглянута  в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що з 12.11.2019 по 25.11.2019 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області проведено планову перевірку ТОВ «Реддинг» на підставі наказу №3231 від 04.11.2019 р. та направлення від 04.11.2019 р. №3329, за результатами якої складено акт від 25.11.2019 № 3329  (а.с. 81, 82).
Під час перевірки на вимогу відповідача позивачем надано: довіреність представника; витяг з ЄДРЮО; свідоцтво про реєстрацію РРО; видаткові накладні; висновки; умови акції; фото куточку споживача, фасаду магазину, примірочної та умов акції; копія вимоги від 12.11.2019 р. про надання переліку документів, що підтверджується листом від 19.11.2019 (а.с.48-49, 50, 54)
Актом перевірки  встановлено, що ТОВ "РЕДДИНГ" інформація про найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) до споживача не доводилась; у торгівельному залі  відсутні таблиці із зазначенням розмірів одягу та головних уборів, що застосовуються в різних країнах, а також міжнародних символів догляду за одягом та білизною; у торгівельному залі відсутня інформація про гарантійні терміни взуття, що є у продажу, їх обчислення з урахуванням сезонності (а.с.16-35).
25.11.2019  Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області винесено припис, яким  зобов`язано ТОВ «РЕДДИНГ» в термін до 25.12.2019  усунути виявлені порушення та про виконання цього припису письмово (з відповідним документальним підтвердженням) в триденний термін повідомити управління Держпродспоживслужби .
В приписі зазначено, що ТОВ «РЕДДИНГ» не доводиться до споживача інформація про найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця); відсутня у торгівельному залі інформація про гарантійні терміни взуття, що є у продажу, їх обчислення з урахуванням сезонності, чим порушено п.4 ст. 8, п.12, ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року N9 І023-Х11: п.21 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів» від 15.06.2006 № 833; п.16 розд 1. п.17 гл.1 розд. II. п.13 гл. З розд. II Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 № 104, відповідальність за що передбачена п.7 ч. 1 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів».  (а.с. 14-15).
28.11.2019 постановою Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію застосовано до ТОВ «Реддинг»  штраф у розмірі 15 445,70 грн., копію якої отримано ТОВ «Реддинг» 29.11.2019 (а.с.11-12).
28.11.2019 позивачем подані заперечення на акт №3329 від 25.11.2019 (а.с.46-47).
З 08.01.2020 по 17.01.2020 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області проведено позапланову перевірку ТОВ «Реддинг» щодо виконання припису №3329 від 25.11.2019, за результатами якої складено акт від 17.01.2020 № 3844. 
На вимогу відповідача від 08.01.2020 про  надання документів, позивач повідомив про незгоду із приписом та подання позову до суду,  що підтверджується листом (а.с.111, 112, 113).
Актом перевірки встановлено  не виконання ТОВ «Реддинг»  припису до акту № 3329 від 25.11.2019 про виконання законних вимог щодо усунення порушень законодавства про захист прав споживачів з терміном виконання до 25.12.2019.  (а.с.99-108).
23.01.2020 постановою Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 5.0-05 застосовано до ТОВ «Реддинг» штраф у розмірі 340,00 грн. за невиконання припису посадових осіб. (а.с.14-15)
Не погоджуючись  з постановами  та приписом до акту відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  факт порушень вимог законодавства ТОВ "Реддинг" доведений відповідачем належними доказами, а отже припис та постанови про накладення штрафу є законними та обгрнутованими.
Колегія суддів погоджується з висновками суду з наступних підстав.
Спірні правовідносини врегульовані  Законом України «Про захист прав споживачів», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів» від 15.06.2006 № 833  (далі Порядок 833), Правилами роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 № 104 (далі Правила), Положенням про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №667 (далі – Положення № 667). 
Згідно п. 1 Положення  №667  Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику, зокрема, у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері.
Згідно пп. 6 п. 4 Положення № 667 Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотримання законодавства про захист прав споживачів, перевіряє додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, а також правил торгівлі та надання послуг; проводить контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію відповідно до закону; накладає на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення за порушення законодавства про захист прав споживачів; передає матеріали перевірок на дії осіб, що містять ознаки кримінального правопорушення, органам досудового розслідування.
Відповідно до п. 7 Положення № 667 Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право, зокрема:
2) перевіряти додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог нормативно-правових актів щодо безпеки продукції, а також правил торгівлі та надання послуг шляхом безперешкодного відвідування та обстеження відповідно до законодавства будь-яких виробничих, торговельних та складських приміщень таких суб`єктів;
4) проводити контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію, у тому числі харчові продукти, відповідно до закону;
5) одержувати безоплатно від суб`єктів господарювання, що перевіряються, копії необхідних документів, які характеризують якість продукції, сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, що використовуються для виробництва цієї продукції;
13) накладати на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені  статтею 23  цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що постановою №5.0-189 від 28.11.2019 р. встановлено, що ТОВ «РЕДДИНГ» не доводиться необхідна, доступна, достовірна та своєчасна інформація про продукцію, чим порушено:1.  ч.4 ст.8., п.12 ст.15 Закону України "Про захист прав споживачів" ; 2. п.21 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядкупровадження торгівельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів" від 15.06.2006 р. №833; 3. п.16 розділ 1, п.17 гл.1 розділ ІІ, п.13 гл.3 розділ ІІ Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами.
Відповідальність за зазначені порушення передбачена п.7 ч.1 ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів".
Вищезазначені порушення виразились в:1. не наданні споживачу інформації про гарантійні терміни взуття; 2. відсутності у торгівельному залі позивача таблиць із зазначенням розмірів одягу та головних уборів, що застосовуються в різних країнах, а також міжнародних символів догляду за одягом та білизною; 3. не надання позивачем інформації щодо найменувань та місцезнаходжень імпортерів товарів.
Відповідно до ч.4 ст.8 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець і виробник під час продажу (реалізації) товару зобов`язані інформувати споживача про підприємства, що задовольняють вимоги, встановлені частинами першою і третьою цієї статті. За ненадання такої інформації встановлюється відповідальність згідно із статтями 15 і 23 цього Закону.
Згідно п.12 ст.15 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити:, зокрема, найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.
Відповідно п.21 Порядку №833, продавець зобовязаний надавати споживачеві (покупцеві) у доступній формі необхідну, достовірну  та  своєчасну  інформацію  про  товари.
Згідно п.16 розділ 1 Правил працівники суб`єкта господарювання зобов`язані надати споживачам необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів, щодо:назви товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються;основних властивостей товару, номінальної кількості (маси, об`єму тощо), умов використання;вмісту шкідливих для здоров`я речовин, що встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремих товарів, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами;наявності у складі продукції генетично модифікованих організмів;ціни (тарифу), умов та правил придбання товару;дати виготовлення;умов зберігання;гарантійних зобов`язань виробника (виконавця);правил та умов ефективного і безпечного використання товару;строку придатності (строку служби) товару, необхідних дій споживача після його закінчення, а також можливих наслідків в разі невиконання цих дій;найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.
Отже, споживачі повинні отримати всю необхідну доступну, достовірну та своєчасну інформації про продукцію до її придбання, ця інформація доводиться до відома споживачів у доступній наочній формі, а також споживачі не повинні звертатися до продавця з вимогою про надання такої інформації. На вимогу споживача Продавець зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції.
Відповідно до пунктів 3, 4 та 18 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.
Виробник - суб`єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім`я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб`єкта господарювання; або імпортує товар.
Продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.
Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.
Зазначені вимоги за місцезнаходженням споживача задовольняють також створені власником продавця торговельні підприємства та філії, що здійснюють продаж аналогічних придбаним споживачем товарів, або підприємства, на які ці функції покладено на підставі договору. Функції представників підприємств-виробників виконують їх представництва та філії, створені виробниками для цієї мети, або підприємства, які задовольняють зазначені вимоги на підставі договору з виробником.
Згідно ч. 8 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець не звільняється від відповідальності у разі неодержання ним від виробника (імпортера) відповідної інформації про товар.
Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що фотознімки бірок товарів, які представлені позивачем, не містять інформації про підприємства, яке здійснює функції виробника (виконавця, продавця) щодо прийняття претензій від споживача.
Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що суб`єкт господарювання зобов`язаний надавати споживачеві у доступній формі необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, якою, зокрема, є інформація про найменування та місцезнаходження підприємства, яке здійснює функції виробника (виконавця, продавця) щодо прийняття претензій від споживача.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів зазначає, що надання вищевказаної інформації для споживачів є обов`язковим, а її ненадання є порушенням чинного законодавства України та суттєво обмежує законне право споживача на усвідомлений і компетентний вибір товарів.
Щодо доводів апеляційної скарги, що в торгівельному залі є інформація про гарантійні терміни взуття, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки текст постанови КМУ №172 від 19.03.1994, містить лише правила визначення початку перебігу гарантійних строків, враховуючи сезонність певних товарів.
Згідно зі ст.7 Закону України "Про захист прав споживачів" - виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. 
Гарантійний термін нараховується з дня продажу через роздрібну мережу або з початку сезону.
Також суд зазначає, що взуття відноситься до товарів, на які в обов`язковому порядку повинен встановлюватись гарантійний строк експлуатації (строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг).
Проте, наявними в справі доказами підтверджено та не спростовано позивачем, що у позивача відсутня у торгівельному залі інформація про гарантійні терміни взуття, що є у продажу, їх обчислення з урахуванням сезонності. 
Твердження позивача, що при реалізації продукції ним надається «Пам`ятка споживача» не є свідченням про дотримання вимог п. 13 Глави 3 Правил роздрібної торгівлі, оскільки, інформація про гарантійні терміни взуття повинна вивішуватися в торгівельному залі на видному місці у відповідності. З фотографій, наданих позивачем, не встановлено, що інформація про гарантійні терміни взуття розміщена на видному місці будь-яким чином.
Доводи апелянта щодо відсутності порушення, оскільки ним в куточку споживача розміщено постанову КМУ № 172 від 19.03.1994 та всім споживачам видається "пам`ятка споживача", яка містить інформацію про гарантійні строки, колегія суддів вважає необґрунтованими та правомірно відхиленими судом, оскільки зазначені обставини не є належними доказами дотримання позивачем вимог законодавства. 
Відповідно до п.13 Правил № 104  у торговельному (демонстраційному) залі на видному місці обов`язково вивішується інформація про гарантійні терміни взуття, що є у продажу, їх обчислення з урахуванням сезонності.
Доказів розміщення зазначеної інформації на видному місці у торгівельному залі позивачем не  надано, а видання "пам`ятки споживача" не є розміщенням цієї інформації на видному місці.
Крім того  додаток 1 до постанови КМУ №172 від 19.03.1994  містить лише правила визначення початку перебігу гарантійних строків, враховуючи сезонність певних товарів, проте вказаною постановою не визначено гарантійних термінів взуття.
З наданих позивачем фотографій не вбачається, що  інформація про гарантійні терміни взуття  розміщена  на видному місці. 
Щодо не розміщення в торгівельному залі таблиці із зазначенням розміру одягу.
Відповідно п.17 гл.1 розділ ІІ Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, у торговельному (демонстраційному) залі мають бути вивішені таблиці із зазначенням розмірів одягу та головних уборів, що застосовуються в різних країнах, а також міжнародних символів догляду за одягом та білизною. 
Суд зазначає, що факт відсутності у торгівельному залі позивача таблиць із зазначенням розмірів одягу та головних уборів, що застосовуються в різних країнах, а також міжнародних символів догляду за одягом та білизною підтверджено актом перевірки від 25.11.2019 № 3329. 
Посилання позивача на те, що дана таблиця була наявна у торгівельному залі на момент проведення перевірки, суд вважає недоведеними,  оскільки акт був підписаний уповноваженим представником без заперечень, лише зазначено "від відеофіксації відмовились", інших доказів позивачем до перевірки не надано. 
Наданий позивачем до матеріалів справи фотознімок, на якому  в приміщенні магазину наявна розмірна таблиця, колегія суддів вважає не належним доказом, оскільки на таблиці  відображена інформація лише про розміри одягу, та відсутня інформація про розміри головних уборів, що застосовуються в різних країнах, а також міжнародних символів догляду за одягом та білизною  (а.с.43).
Посилання позивача в апеляційні скарзі на те, що ним самостійно здійснюються функції щодо прийняття претензій та задоволення вимог споживачів не свідчить про те, що дана інформація доводиться до відома споживачів. Доказів надання такої інформації споживачам до суду не надано.
Посилання позивача, що суд першої інстанції дійшов до неправильних висновків щодо відсутності інформації про виробника продукції, через неприйняття до уваги доказів, наявних в справі, колегія суддів вважає необґрунтованим.
Відповідно ч.4 ст.8. Закону України "Про захист прав споживачів" продавець і виробник під час продажу (реалізації) товару зобов`язані інформувати споживача про підприємства, що задовольняють вимоги, встановлені частинами першою і третьою цієї статті. За ненадання такої інформації встановлюється відповідальність згідно із статтями 15 і 23 цього Закону.
Згідно положень абз. 12 п. 16 Розділу І Правил роздрібної торгівлі суб`єкт господарювання під час продажу непродовольчих товарів зобов`язаний надати споживачу інформацію про найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.
Судом першої інстанції  надано оцінку доказам наявним в справі та встановлено, що позивачем лише наголошувалося в позові на здійснення ним функцій щодо прийняття претензій та задоволення вимог споживачів, проте доказів інформування споживачів про це до суду не надано.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на наявність на товарах ярликів , які містять реквізити імпортерів товарів, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду.
Так, згідно наявних в справі ярликах, в графі "виробник" зазначено країни походження товарів без реквізитів осіб, які є виробниками. Зазначення про підприємства , які здійснюють функції щодо прийняття претензій від споживачів та ремонт і технічне обслуговування на ярликах відсутні, також на ярликах не зазначено про те, що виробником є підприємство , яке імпортує товар.
Доводи апеляційної скарги, з посиланням на ч.3 ст.8 Закону України " Про захист прав споживачів", що зазначення імпортера та реквізити продавця є достатніми для виконання вимог закону, колегія суддів вважає помилковим, оскільки обов`язок інформування споживачів про виробника  і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживачів передбачено абз 12. п.16 Розділу 1 Правил роздрібної торгівлі та ч.4 ст.8 Закону України " Про захист прав споживачів".
Щодо посилань апелянта про відсутність підстав  застосування відповідачем одночасно штрафних санкції  та  припису, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 238 ГК України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів" разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність.
Отже, за своєю суттю застосування штрафних санкцій є мірою відповідальності за наявні правопорушення.
Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку у відповідності до ч. 8 ст. 7 Закону.
Отже, сплата штрафу не передбачає усунення існуючого порушення, а припис зобов`язує суб`єкта господарювання усунути порушення у сфері захисту прав споживачів. З урахуванням викладеного, суд вважає доводи позивача з цього приводу необґрунтованими.
Враховуючи наявність порушень позивачем ч.4 ст.8., п.12 ст.15 Закону України "Про захист прав споживачів", п.21 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядкупровадження торгівельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів" від 15.06.2006 р. №833, п.16 розділ 1, п.17 гл.1 розділ ІІ, п.13 гл.3 розділ ІІ Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами,  відповідачем правомірно прийнято постанови про накладення стягнень та припис.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що незаконність постанови №5.0-05 від 23.01.2020, оскільки ТОВ "Реддинг" не було допущено порушень вимог Закону України "Про захист прав споживачів", колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки правомірність визначених у приписі порушень доведена суб`єктом владних повноважень, доказів їх усунення , в строк визначений у приписі , позивачем не надано, а отже штраф, застосований відповідачем за невиконання припису є законним.
У відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕДДИНГ" - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 по справі № 520/68/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова