ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1659/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/1549/20 Категорія: 304090000 	Корман О. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       15 жовтня 2020 року м. Черкаси
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Храпка В.Д., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», банк) Крилової О.Л. на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 липня 2020 року у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 04 лютого 2011 року.
Своїм підписом відповідач підтвердив, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку (www.privatbank.ua) складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Заявою відповідача підтверджується той факт, що позичальник повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Дія договору також підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. Виконання відповідачем договору також вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.
Позивач зазначив, що підписавши заяву між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.
Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому змінювався. Для користування кредитним рахунком відповідач отримав кредитну картку, яка після закінчення строку дії неодноразово перевипускалася.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, порядку внесення змін до умов договору, порядку розрахунків, позивач обґрунтовує посиланнями на Умови та правила надання банківських послуг.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту.
Відповідач своєчасно кредит не погашав, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої за розрахунком банку станом на 22 березня 2020 року становила всього 13 185, 66 грн. з яких:
3 424,32 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 3 424,32 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту);
0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками;
0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;
1 408,68 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;
7 248,58 грн. – нарахована пеня;
0,00 грн. – нараховано комісії;
а також штрафи:
500,00 грн. - штраф (фіксована частина);
604,08 грн. - штраф (процентна складова).
Вказану заборгованість АТ КБ «ПриватБанк» просила стягнути з відповідача разом із судовими витратами у розмірі 2 102 грн.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 липня 2020 позов залишено без задоволення.
Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позивач не підтвердив доказами факт письмового укладення кредитного договору, фактичне отримання відповідачем кредитних коштів, тому суд не знайшов підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Відповідно, не знайшов підстав для стягнення заборгованість по відсотках, пені та штрафів.
Рішення районного суду оскаржено банком в апеляційному порядку, з посиланням на те, що суд допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, дійсним обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Скаржник зазначає, що відповідач разом із анкетою-заявою підписав особисто довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», тобто сторонами при укладенні договору були досягнуті усі істотні умови договору.
Факт підписання довідки відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано, жодних судових експертиз, які б підтвердили, що наявний в довідці підпис належить не відповідачеві, а іншій особі, не проводилося. Тому суд безпідставно відхилив надану банком довідку, яка підтверджує факт належного повідомлення відповідача про умови кредитування, в тому числі щодо базової процентної ставки за користування кредитом та умов про сплату неустойки, а також звільнив відповідача від обов`язків від виконання умов договору з одних лише формальних міркувань.
Наявність договірних правовідносин між сторонами апелянт обґрунтовує фактом виконання кредитного договору відповідачем, що підтверджується випискою про рух коштів, де прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, ОСОБА_1 користувався грошима, отримував кошти через банкомат з використанням банківської карти, вчиняв операції із застосуванням програмного комплексу Приват24.
Посилаючись на такі аргументи, апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На апеляційну скаргу відзив не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.
З матеріалів справи встановлено, що 04 лютого 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про укладення договору про надання банківських послуг та про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», у якій зазначено ініціативу клієнта отримати платіжну картку Кредитка «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 5 000 грн. (а.с.22)
Відомостей щодо процентів за користування кредитом, строків та порядку повернення коштів, розміру пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.
Підписанням вказаної заяви відповідач погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг. Підписант ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Зі змінами Умов і правил надання банківських послуг зобов`язалася ознайомитися самостійно на сайті www.privatbank.ua.
Заявляючи вимоги про стягнення грошових сум, позивач надав копію анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 04 лютого 2011 року, копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, копію витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку позичальника, довідку про отримані відповідачем кредитні картки та строки їх дії, а також довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитних карток.
Означеної в анкеті-заяві Пам`ятки клієнта матеріали справи не містять. 
На підтвердження позовних вимог позивач надав до суду копію анкети-заяви позичальника, розрахунок заборгованості, виписку за договором, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані кредитні картки ОСОБА_1 , довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», копію витягу з «Умов та правил надання банківських послуг».
При цьому, вказані в анкеті-заяві Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 та довідки про зміну умов кредитування на банківській картці відповідача було встановлено кредитний ліміт, в межах якого відповідач користувався грошовими коштами.
За змістом виписки по рахунку є очевидним здійснення банківських операцій, зокрема отримання готівки, зняття готівки в банкоматі, поповнення картки через термінал і т.д.
Таким чином, виходячи із встановлених вище обставин, зокрема підписання відповідачем анкети-заяви та користування кредитними коштами, наданими на кредитну картку, 04 лютого 2011 року між відповідачем та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір.
Разом із підписанням 04 лютого 2011 року анкети-заяви ОСОБА_1 була підписана довідка про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». (а.с. 23)
У вказаній довідці зазначена базова ставка за користування кредитом (2,5 %), розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії за зняття готівки, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. Зазначена довідка підписана від імені ОСОБА_1 .
Проте, районним судом вказана довідка помилково не взята до уваги з посиланням на підпис невизначеної особи та відсутність посилань на дату укладення договору, якого така довідка стосується.
При цьому, факт підписання довідки відповідачем у встановленому порядку не спростовано, судові експертизи для встановлення належності підпису іншій особі (а не відповідачу) не проводилися. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недотриманням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Виходячи зі змісту підписаної заяви, частинами кредитного договору є Пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг Тарифи банку, оскільки саме їх змістом встановлений ряд умов, необхідних для кредитного договору.
При цьому, апеляційний суд наголошує на неможливості врахування як належного та допустимого доказу на підтвердження умов договору саме наданих банком Витягу з Тарифів та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та укладаючи з позивачем договір.
Крім того, в даному випадку також неможливо застосовувати до даних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк». Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року ( справа № 342/180/17).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, до загальної суми заборгованості не включив тіло кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник). Проте, просив стягнути складові повної вартості кредиту, зокрема, заборгованість за простроченим тілом кредиту; відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; пеню; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.
В свою чергу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. (ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України)
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. (ч. 1 ст. 367 ЦПК України)
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Колегія суддів враховує що, згідно довідки про зміну умов кредитування (а.с. 20) максимальний кредитний ліміт по карті ОСОБА_1 був встановлений 30 липня 2016 року у розмірі 2 000 грн. (суму, яку фактично міг отримати позичальник) В той же час, тіло кредиту – суму, яку фактично отримав у борг позичальник – згідно розрахунку заборгованості (а.с. 7-13) перевищувала вказану суму, зокрема максимальна сума, вказана в розрахунку, 3 008, 2 грн. 
З наданої банком виписки по рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, вбачається, що найбільше збільшення кредитного ліміту по картці відповідача проведено 24 серпня 2011 року до 800 грн. Натомість, спростовуючи відомості вищезгаданої довідки про зміну умов кредитування, збільшення кредитного ліміту до 2 000 грн. взагалі у виписці не зафіксовано. 
Таким чином, з наданих позивачем доказів підтверджується заборгованість по тілу кредиту (поточному) у розмірі 800 грн., проте вимоги про стягнення такої складової заборгованості банком не заявлялися.
Натомість, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту. В позовній заяві він визначає прострочене тіло кредиту як частину використаного кредитного ліміту або всю суму використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі.
Колегія суддів також вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 3 424,32 грн. з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду три розрахунки заборгованості за договором №б/н від 04 лютого 2011 року станом на 31 серпня 2015 року, станом на 30 вересня 2019 року, станом на 22 березня 2020 року.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 31 серпня 2015 року вбачається, що у відповідача була відсутня прострочена заборгованість за вказаним договором, а у розрахунку станом на 22 березня 2020 року вже наявна заборгованість за простроченим тілом кредиту.
При цьому, в розрахунку заборгованості станом на 22 березня 2020 року зазначено про включення в заборгованість за простроченим тілом кредиту нарахованих відсотків за завищеною процентною ставкою (86, 4 річних, 7, 2 міс.), яку не було встановлено ні в анкеті-заяві, ні в довідці про умови кредитування від 04 лютого 2011 року, які підписані ОСОБА_1 .
Крім того, слід зазначити, що сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які саме умови договору були узгоджені сторонами не є підтвердженням наявності заборгованості за простроченим тілом кредиту, неустойкою та штрафами у розмірі, визначеному позивачем, оскільки банком не доведено укладання кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми.
Також вказаний розрахунок заборгованості не оформлений належним чином, оскільки в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17 квітня 2003 року.
Позовні вимоги банку в частині стягнення відсотків у порядку ст. 625 ЦК України колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.
Вказаною статтею передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми, передбачені ст. 625 ЦК України.
Питання про стягнення інфляційних витрат в суді першої інстанції банком не ставилось.
Відповідно до довідки (а.с. 21), наданої АТ КБ «ПриватБанк» в суд першої інстанції, відповідачу видавалися картки, термін дії останньої до 05/21, що свідчить про те, що кредитні правовідносини між сторонами тривають, ще не сплив строк кредитування, що виключає можливість застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (простроченого тіла кредиту), стягнути штрафи (фіксована частина та процентна складова) та нараховану пеню.
Підписана відповідачем довідка містить інформацію щодо пені за несвоєчасність погашення заборгованості та штрафів, вимоги за якими було заявлено банком.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог у цій частині, крім витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, також послався на вказану довідку про умови кредитування та надав розрахунки заборгованості відповідача за договором.
Зазначена довідка про умови кредитування від 04 лютого 2011 року, яка підписана від імені позичальника, розрахунки банку щодо заборгованості за пенею та штрафами, які передбачені у підписаній довідці про умови кредитування, ОСОБА_1 не спростовано, що є його процесуальним обов`язком відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
Отже, оскільки банком було одночасно заявлено вимоги до відповідача, як щодо пені, так і щодо штрафів за одне й те саме порушення, а саме за несвоєчасність погашення останнім заборгованості, то задоволенню підлягають тільки вимоги про стягнення пені у розмірі 7 248,58 грн.
Вказана правова позиція визначена у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року за результатами розгляду справи № 358/384/19. 
Вказані вище обставини справи були неповно досліджені районним судом, Відповідно до п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Позов фактично задоволено на суму 7 248,58 грн., тобто на 55 % від заявленої ціни (13 185,66 грн.).
Підтверджені понесені позивачем судові витрати складаються із судового збору за звернення з позовом (2102,00 грн.) та з апеляційною скаргою (3153,00 грн.), всього на суму 5 255,00 грн. 
Тому з відповідачки слід стягнути судові витрати на користь позивача в сумі 5 255 х 55% = 2 890,25 грн. 
Керуючись ст.ст. 35, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Крилової О.Л. задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 липня 2020 року – скасувати.
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором від 04 лютого 2011 року у розмірі 7 248, 58 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати за сплату судового збору у сумі 2 890, 25 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді